Справа № 677/697/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 677/697/17

Головуючий у 1-й інстанції: Вознюк Р.В.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

21 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2018 року (повний текст судового рішення ухвалено 22.02.2018р. у м.Красилові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов'язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною відмову Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у призначенні їй пенсії по інвалідності відповідно до ч.7 ст.37 Закону України "Про державну службу" та зобов'язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до ч.7 ст.37 Закону України "Про державну службу" в розмірі 60% суми заробітної плати, включаючи всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 01.04.2017. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є інвалідом другої групи.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області в призначенні ОСОБА_2 пенсії по інвалідності відповідно до ч.7 ст.37 Закону України «Про державну службу» (3723-ХІІ).

Зобов'язано Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області призначити та виплачувати з 01.04.2017 ОСОБА_2 пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до ч.7-12 ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначає, що відсутні законні підстави для перерахунку пенсії по інвалідності, що призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності згідно п.7 ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723.

Ухвалою суду від 27 червня 2018 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Відповідно до Указів Президента України №455/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах» та № 296/2018 від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів», частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» проведено заходи з передачі справ та матеріалів, що перебували в провадженні Вінницького апеляційного адміністративного суду до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

04 березня 2019 року ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду провадження по справі поновлено.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 21.10.2016 призначено пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з наявністю в неї другої групи інвалідності. Наказом №11-00 від 30.03.3017 її звільнено з посади головного спеціаліста відділу платежів до пенсійної системи та контрольно-перевірочної роботи УПФ в Красилівському районі в зв'язку з реорганізацією управління.

31.03.2017 позивачка письмово звернулась до відповідача з заявою про переведення її з пенсії по інвалідності як інваліда другої групи, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця у відповідності до ст.37 Закону України «Про державну службу» в редакції від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Відповідач листом №1/Р-4 від 12.04.2017 відмовив у призначенні пенсії державного службовця по інвалідності.

Відповідач листом №1/Р-4 від 12.04.2017 їй відмовив у призначенні пенсії державного службовця, мотивуючи тим, що з 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» №899-УІІІ, у відповідності до пп.10,12 Прикінцевих положень якого пенсія державного службовця у відповідності до ст.37 Закону України «Про державну службу» призначається при досягненні 60-річного віку. На думку відповідача, вона такого права не має.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на призначення пенсії державного службовця по інвалідності другої групи в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплат праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно зі ст.37 Закону України "Про державну службу".

Розглядаючи питання про законність і обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII.

Відповідно до п.2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п.10,12 розд.ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст.37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч.9 ст.37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч.10 ст.37 Закону №3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п'яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв'язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18) від 13 лютого 2019 року.

Відповідно до вимог ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Судом установлено, що посади, які позивачка обіймала протягом всього періоду перебування на державній службі, віднесені до посад державних службовців. На момент набрання чинності Законом України ''Про державну службу'' вона перебувала на посаді державного службовця, яка давала їй правову підставу виходу на пенсію державного службовця. Її загальний стаж становить 33 роки 10 місяців та стаж державної служби - 17 років, вона є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія АВ №2842819, виданої 21 жовтня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст.37 Закону №3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №3723-XII.

Положеннями ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

ЄСПЛ у п.52,56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов'язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що позивачка має право на призначення пенсії державного службовця по інвалідності другої групи в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплат праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно зі ст.37 Закону України "Про державну службу".

Згідно з ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 березня 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Моніч Б.С. Охрімчук І.Г.