Справа № 200/14950/18-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 р. Справа№200/14950/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1 (87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 119)

до Маріупольського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а)

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Маріупольського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання в Донецькому медичному інституті з 01 вересня 1977 року по 28 червня 1984 року та періодів роботи на посаді лікаря інфекціоніста з 01 серпня 1984 року по 29 липня 1985 року; з 01 серпня 1985 року по 10 лютого 1992 року; з 20 лютого 1992 року по 21 жовтня 1993 року; з 01 грудня 1993 року по 15 березня 1994 року та з 15 березня 1994 року по 20 червня 1994 року;

- зобовязати Маріупольське обєднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу періоди навчання в Донецькому медичному інституті з 01 вересня 1977 року по 28 червня 1984 року та періодів роботи на посаді лікаря інфекціоніста з 01 серпня 1984 року по 29 липня 1985 року; з 01 серпня 1985 року по 10 лютого 1992 року; з 20 лютого 1992 року по 21 жовтня 1993 року; з 01 грудня 1993 року по 15 березня 1994 року та з 15 березня 1994 року по 20 червня 1994 року.

Ухвалою суду від 02 січня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

04 лютого 2019 року судом вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 21 лютого 2019 року. В подальшому, розгляд справи відкладено на 28 лютого 2019 року та в той же день закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 21 березня 2019 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що за час своєї трудової діяльності тривалий час працювала в закладах охорони здоровя та набула право на призначення пенсії на пільгових умовах.

30 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу відповідних періодів навчання та роботи, а також здійснення відповідного перерахунку пенсії. Однак, відповідач листом від 13 листопада 2018 року повідомив позивача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів навчання та роботи позивача. Зазначає, що згідно записів в трудовій книжці останній має спеціальний стаж роботи як працівника охорони здоровя більше ніж 25 років, а тому вважає бездіяльність пенсійного фонду протиправною.

Відповідач надав суду відзив, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечив. В обгрунтування заперечень зазначає, що передумовою призначення пенсії є наявність спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом ОСОБА_2 України та за наявності у даних закладах акредитації та сертифікації. Перелік закладів, робота в яких дає право на вислугу років визначається за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту, затвердженого постановою КМУ № 909 від 04.11.1993 р. Вказує, що відповідно переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я га соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років до таких закладів слід відносити лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно- поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно- курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби. Держпраці, Держпродспоживслужби і а територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Періоди роботи медичних працівників у приватних медичних фірмах, товариствах з обмеженою відповідальністю по наданню медичних послуг не зараховуються до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки вищезазначені заклади не увійшли до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту, затвердженого постановою КМУ № 909 від 04.11.1993 р.

Крім того, позивачем не було долучено акредитаційні сертифікати установ та закладів відповідно записів трудової книжки. У звязку з викладеним просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання представники сторін не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належними чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії ВА № 670441, реєстраційний номер облікової картки платника податків 5. Позивач є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на обік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 27 липня 2017 року № 35128.

30 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу відповідних періодів навчання та роботи, а також здійснення відповідного перерахунку пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив Управління Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу наступні періоди його навчання та роботи:

- з 01 вересня 1977 року по 28 червня 1984 року навчання у Донецькому медичному інституті;

- з 01 серпня 1984 року по 29 липня 1985 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у 1-й міській лікарні м. Донецька;

- з 01 серпня 1985 року по 10 лютого 1992 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у медсанчастині шахта «Восход» м. Сніжне Донецької області;

- з 20 лютого 1992 року по 21 жовтня 1993 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у Центральній міській клінічній лікарні № 1 м. Донецька;

- з 01 грудня 1993 року по 15 березня 1994 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у Центральній міській лікарні № 24 м. Донецька;

- з 15 березня 1994 року по 20 червня 1994 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у поліклініці.

13 листопада 2018 року, листом № 15305/33-1/02 відповідач надав відповідь на вказану заяву позивача.

Як вбачається зі змісту відповіді, 10 травня 2017 року позивач, як внутрішньо переміщена особа, тимчасово зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 119, кв. 6, звернулись до відповідача із заявою (№3371 від 10.05.2017р.) на призначення пенсії за віком на загальних умовах, відповідно до статті 26 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Розпорядженням від 22 липня 2017 року позивачу було призначено пенсію за віком, обчислену з урахуванням страхового стажу 33 роки 02 міс. 10 днів (стаж враховано по 31.03.2017р.)

Також у вказаному листі відповідач зазначив, що період навчання позивача в Донецькому Державному медичному інституті з 01.09.1977р. по 28.06.1984р. (диплом сер. ЛВ №395148) не було враховано в загальний стаж, так як період навчання перевищує термін навчання у вищому навчальному закладі, а архівна довідка, видана Донецьким національним медичним університетом ім. Горького за №117/12 від 26.05.2014р. потребує додаткової перевірки відповідно до ч.3 ст. 44 ЗУ „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Судом також встановлено, що будь яких рішень щодо відмови в зарахуванні періодів навчання та роботи позивача до страхового стажу, відповідачем не приймалось.

Ухвалюючи рішення, суд керувався наступним.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Стаття 51 Закону України Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788) передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі статтею 52 Закону № 1788, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров'я.

Відповідно до статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я", заклади охорони здоров'я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (в редакції Закону України № 3108-IV від 17.11.2005 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування) положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах і установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом ОСОБА_2 України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України №637 від 12.08.1993, передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, виписки із наказів. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

За змістом цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, є встановлення факту перебування особи на посаді та виконання нею робіт у закладі охорони здоровя, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець повязує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення. Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, предявляють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Як встановлено судом під час розгляду справи та згідно відомостей трудової книжки БТ-І № 1361611, до якої внесені наступні записи щодо спірних періодів:

- з 01 вересня 1977 року по 28 червня 1984 року навчання у Донецькому медичному інституті;

- з 01 серпня 1984 року по 29 липня 1985 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у 1-й міській лікарні м. Донецька;

- з 01 серпня 1985 року по 10 лютого 1992 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у медсанчастині шахта «Восход» м. Сніжне Донецької області;

- з 20 лютого 1992 року по 21 жовтня 1993 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у Центральній міській клінічній лікарні № 1 м. Донецька;

- з 01 грудня 1993 року по 15 березня 1994 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у Центральній міській лікарні № 24 м. Донецька;

- з 15 березня 1994 року по 20 червня 1994 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у поліклініці;

13 листопада 2018 року, листом № 15305/33-1/02 відповідач надав відповідь на вказану заяву позивача.

Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 04.11.1993 р. №909 (із внесеними змінами) затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, серед яких є лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичні закладах особливого типу.

Так, відповідно до п. 2 Переліку, право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно з приміткою 2 постанови № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Також суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказані періоди. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами, що дає право на пільгову пенсію.

Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Суд також наголошує, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов'язків підприємством, установою або організацією.

Дана правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 212/11/14-14 від 18.02.2014 року. Тому позовні вимоги в частині зарахування вищевказаних періодів до страхового стажу позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, відповідач всупереч конституційним гарантіям, без законних підстав, протиправно не врахував до страхового та пільгового стажу позивача спірні періоди навчання та роботи, а отже суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про зобовязання провести перерахунок розміру пенсії з врахуванням спірних періодів роботи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ефективним засобом правого захисту у даній справі буде зобовязання відповідача врахувати до страхового стажу позивача спірних періодів навчання та роботи та здійснити перерахунок розміру пенсії з 22 травня 2017 року.

Згідно із статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 139 КАС України судовий збір, сплачений позивачем відповідно до квитанції від 17 грудня 2018 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 119) до Маріупольського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Маріупольського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 наступних періодів навчання та роботи ОСОБА_1, а саме:

- з 01 вересня 1977 року по 28 червня 1984 року навчання у Донецькому медичному інституті;

- з 01 серпня 1984 року по 29 липня 1985 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у 1-й міській лікарні м. Донецька;

- з 01 серпня 1985 року по 10 лютого 1992 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у медсанчастині шахта «Восход» м. Сніжне Донецької області;

- з 20 лютого 1992 року по 21 жовтня 1993 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у Центральній міській клінічній лікарні № 1 м. Донецька;

- з 01 грудня 1993 року по 15 березня 1994 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у Центральній міській лікарні № 24 м. Донецька;

- з 15 березня 1994 року по 20 червня 1994 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у поліклініці;

13 листопада 2018 року, листом № 15305/33-1/02 відповідач надав відповідь на вказану заяву позивача.

Зобовязати Маріупольське обєднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступних періодів навчання та роботи ОСОБА_1, а саме:

- з 01 вересня 1977 року по 28 червня 1984 року навчання у Донецькому медичному інституті;

- з 01 серпня 1984 року по 29 липня 1985 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у 1-й міській лікарні м. Донецька;

- з 01 серпня 1985 року по 10 лютого 1992 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у медсанчастині шахта «Восход» м. Сніжне Донецької області;

- з 20 лютого 1992 року по 21 жовтня 1993 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у Центральній міській клінічній лікарні № 1 м. Донецька;

- з 01 грудня 1993 року по 15 березня 1994 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у Центральній міській лікарні № 24 м. Донецька;

- з 15 березня 1994 року по 20 червня 1994 року робота на посаді лікаря інфекціоніста у поліклініці;

13 листопада 2018 року, листом № 15305/33-1/02 відповідач надав відповідь на вказану заяву позивача.

Зобовязати Маріупольське обєднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 22 травня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, , код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21 березня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Абдукадирова К.Е.