Справа № 808/3447/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

19 березня 2019 року

справа №808/3447/13-а

адміністративне провадження №К/9901/36501/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року у складі судді Стрельнікової Н.В.

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів Прокопчук Т.С., Шлай А.В., Мельника В.В.

у справі № 808/3447/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС

про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення, якими зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість та зменшено суму бюджетного відшкодування, з мотивів безпідставності їх прийняття.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 15 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року, позов задовольнив, визнав протиправними та скасував прийняті 21 березня 2013 року податкові повідомлення-рішення № та № . Приймаючи рішення, суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що оскаржувані в межах справи податкові повідомлення-рішення, винесені внаслідок прийняття відповідачем податкового повідомлення - рішення від 11 березня 2013 року № , яке скасовано судовим рішенням, то відповідно протиправними є і податкові повідомлення-рішення від 21 березня 2013 року № та № .

У квітні 2017 року відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якім відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у липні 2017 року надав заперечення на касаційну скаргу, в якому стверджує, що рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені судами попередніх інстанцій відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що в період з 27 лютого 2013 року по 11 березня 2013 року відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2012 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у листопаді 2012 року, за наслідками якої складено акт перевірки № 123/26-2/00186542 від 11 березня 2013 року, відповідно до якого відповідач дійшов висновку про порушення позивачем:

- пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.3, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, а саме позивачем завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у банку за грудень 2012 року на загальну суму 1 660 698 грн.

- пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.3, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, а саме позивачем завищено залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за грудень 2012 року на загальну суму 2 095 041 грн.

21 березня 2013 року на підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форми «В1» № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2012 року в розмірі 1 660 698 грн та нараховані штрафні санкції в розмірі 830 349 грн;

- форми «В4» № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2012 року на суму 2 095 041 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в пункті 3.15 акта перевірки № 123/26-2/00186542 від 11 березня 2013 року податковий орган посилається на результати попередньої перевірки позивача, результати якої викладено в акті перевірки № 83/26-2/00186542 від 20 лютого 2013 року з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за листопад 2012 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у жовтні 2012 року. В ході зазначеної попередньої перевірки встановлено завищення залишку від'ємного значення податку на додану вартість (рядок 24 Декларації за листопад 2011 року) на загальну суму 2 621 617 грн. За результатами вказаної перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 11 березня 2013 року № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 2 621 617 грн, правомірність якого була предметом розгляду в адміністративній справі № 808/3078/13-а.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Згідно з абзацами 1, 2, 4 пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент перевірки) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною, про що зазначено пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, як це передбачено пунктами 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Перевіркою встановлено, та підтверджено судами першої та апеляційної інстанції, що податковий кредит законно сформовано позивачем у зв'язку з придбанням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності, що підтверджено належним чином оформленими податковими накладними.

В касаційній скарзі податковий орган вказує, що в грудні 2012 року підприємство здійснило реалізацію частини продукції за ціною нижчою за собівартість продукції. При цьому податковим органом не вказано, яку частину, вид продукції та за яким договором було реалізовано за ціною, яка нижче за собівартість, що унеможливлює врахування такого доводу Судом.

Вказаний довід заявлено відповідачем в акті перевірки, в запереченнях на позов, та в апеляційний скарзі. Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо неприйнятності такого посилання, оскільки відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого 22 грудня 2010 року № 984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за № 34/18772, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Всупереч вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення судом першої інстанції) податковим органом, як суб'єктом владних повноважень не доведено, що при визначенні грошових зобов'язань з податку на додану вартість за операціями з поставки товарів ПАТ "Запорізький завод феросплавів" виходило не з договірних цін, які встановлені сторонами договорів поставки, та те, що ці ціни не відповідають рівню звичайних цін.

Судами встановлено, що відповідно до зведених даних щодо задекларованих позивачем та встановлених у ході проведення перевірки показників розділу ІІІ «Розрахунки з бюджетом за звітний період» декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року за даними платника залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду грудня 2012 року (рядок 22 декларації) за даними платника складає 7 332 352 грн., за даними перевірки зазначений показник становить 3 576 613 грн. Відхилення складає -3 755 739 грн. Сума зазначеного відхилення складається із суми відхилення 2 621 617 грн. визначеного за результатами попередньої перевірки та суми заниження значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 18 декларації) за грудень 2012 року у розмірі 1 134 122 грн. Загальна сума зменшення залишку від'ємного значення і бюджетного відшкодування, що є предметом оскарження у справі №808/3447/13-а повністю сформована за рахунок зменшення значення рядка 22 декларації на 3 755 739 грн. (1 660 698 грн. + 2095 041 грн.).

Тобто, внаслідок перенесення позивачем суми залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів до складу залишку від'ємного значення наступних податкових періодів, податковим органом за результатами перевірки за грудень 2012 року було враховано зменшення залишку від'ємного значення за листопад у розмірі 2 621 617 грн.

Судами також встановлено, що за наслідками судового оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 11 березня 2013 року № , постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року по справі № 808/3078/13-а, залишеної без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Згідно частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення судом першої інстанції), обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

За таких обставин, оскільки оскаржувані в межах даної справи податкові повідомлення-рішення від 21 березня 2013 року № та № є наслідком прийняття відповідачем податкового повідомлення - рішення від 11 березня 2013 № , яке скасовано вказаним вище судовим рішенням, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанції, що, відповідно, протиправними є і податкові повідомлення-рішення від 21 березня 2013 року № та № .

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого, касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі № 808/3447/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер