Справа № 620/160/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року Чернігів Справа № 620/160/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Управління Держпраці у Чернігівській області
про за участю сторін від позивача від відповідача визнання дій протиправними та скасування постанови ОСОБА_2, діє на підставі ордеру ОСОБА_1, ОСОБА_3, діє на підставі довіреності
У С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (надалі також ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Чернігівській області (надалі також Управління Держпраці, відповідач) про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу № 25-20-010/0871/9 від 03.01.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем прийнято оскаржувану постанову на підставі акту інспекційного відвідування від 14.12.2018 № 25-20-010/0871, яким встановлено що у порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 фактично допущено до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу. Із зазначеними в акті інспекційного відвідування фактами позивач не погоджується, оскільки висновки щодо маскування трудових відносин під передбачені норми Цивільного кодексу України зроблені інспектором праці лише на підставі письмових пояснень наданих громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Поза увагою інспектора праці залишилось те, що для можливого подальшого здійснення підприємницької діяльності, як ФОП, позивач залучив на договірних засадах осіб (як учасників цивільних правовідносин) для виконання конкретних робіт. Між позивачем та зазначеними в акті громадянами були укладені цивільно-правові договори, згідно яких дані громадяни, як виконавці, зобовязувались виконати ФОП ОСОБА_1, як замовнику, роботу в обсязі і на умовах передбачених даними договорами, а позивач, як замовник, зобовязувався прийняти та оплатити дану роботу. Виконавці мали здійснювати складання та порізку певної кількості деревини, фасування певної кількості деревного вугілля, його просіювання та вигрузку. Факт виконання робіт з боку виконавців мав бути засвідчений актами прийому-передачі виконаних робіт, а винагорода за виконані роботи мала виплачуватись виконавцям після підписання сторонами таких актів. Вказані в договорах роботи за своїм характером не повязані з необхідністю залучення працівників на умовах трудових договорів та повинні виконуватися на підставі укладених цивільно-правових договорів. Позивач зазначає, що він не проводив систематичну підприємницьку діяльність, а лише випробував реторти, досліджував кількість виходу вугілля з конкретної кількості конкретної деревини, підшукував споживачів, направляв їм зразки продукції. Позивач стверджує, що уклав цивільно-правові договори задля залучення осіб для виконання конкретної роботи, належне виконання обумовленої договорами роботи мало на меті досягнення конкретного результату, оплата праці за виконану роботу носила не систематичний характер, як це передбачено трудовим договором, а була разовою. Отже, зазначені в акті інспекційного відвідування цивільно-правові договори, на переконання ФОП ОСОБА_1, за своєю формою та змістом не є трудовими договорами та не можуть породжувати трудових відносин між позивачем та зазначеними особами.

Відповідач направив на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що з позовними вимогами не погоджується та у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі, оскільки під час проведення інспекційного відвідування було встановлено, що робота ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не є юридично самостійною, а здійснюється у межах господарською діяльності підприємця в робочий час, згідно режиму, встановленого позивачем, без визначення результату роботи, без конкретного обсягу роботи. У цивільно-правових договорах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, що притаманно трудовим правовідносинам. Отже, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з 01.11.2018; ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з 07.12.2018 допущені до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням позивача та повідомлення центрального орган) виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що надаючи письмові пояснення працівникам служби безпеки злякались, а насправді працювали саме за цивільно-правовими договорами, роботу виконували на власний розсуд, приходили на роботу, коли самі бажали та вихідні також мали на власний розсуд.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 12.02.2019 задоволено клопотання позивача, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Враховуючи інформацію службової записки начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області ОСОБА_9 та листа Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 12.12.2018 № 74/3/4-4269 начальником Управління прийнято рішення (наказ від 12.12.2018 № 374) про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_10, щодо додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин (а.с. 87-89).

На підставі наказу Управління від 12.12.2018 № 374 та направлення на перевірку від 12.12.2018 № 1363 (а.с. 90) головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_11 було доручено провести інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин.

За результатом проведення інспекційного відвідування складено акт № 25-20-010/0871 від 14.12.2018, яким зафіксовано порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України (а.с. 18-26).

Так, з акту перевірки вбачається, що 13.12.2018 інспектором праці здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_10, а саме: Семенівський район, с. Східне, де працівники ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виконували роботи з порізки деревини, завантаженню деревини в бочки для виготовлення деревного вугілля, вивантаження вугілля та його розфасовки по мішках.

У письмових поясненнях від 13.12.2018 ФОП ОСОБА_10 зазначив, що він використовує найману працю з листопада 2018 року. В листопаді 2018 було укладено договори на виконання робіт з порізки та складання деревини зі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в грудні 2018 року - з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13 Слідкувати за якісним виконанням робіт доручив ОСОБА_7 За роботу виконану в листопаді 2018 року ОСОБА_7 нараховано 1800,00 грн, ОСОБА_14 750,00 грн, які виплачено в грудні 2018 року. Акт виконаних робіт за грудень, ще не складав. Також ФОП ОСОБА_10 повідомив, що перед допуском до роботи вищевказаних працівників проводив усний інструктаж. Вказане підтверджується копією пояснень ОСОБА_1 (а.с. 95).

ОСОБА_7 у письмових поясненнях від 13.12.2018 повідомив, що з 1 листопада 2018 року і по теперішній час працює у ФОП ОСОБА_10 згідно договору на виконання робіт та за його завданням виконує роботи з порізки деревини, завантаження деревини в бочки для випалювання вугілля. Також зазначає, що від ФОП ОСОБА_10 отримав 1800,00 грн, за грудень 2018 року розрахунків ще не проводили. Акти про виконану роботу в грудні не підписував. ОСОБА_7М вказав, що до його обовязків входить керівництво роботою інших працівників, нагляд за технологічним процесом та технікою безпеки. Повідомив, що разом з ним працюють ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Графік роботи змінний, складається 10 робочих та 8 вихідних днів, а взагалі залежить від вказівок ОСОБА_10 (а.с. 98).

У письмових поясненнях від 13.12.2018 ОСОБА_6 зазначив, що про роботу в ФОП ОСОБА_1С дізнався від ОСОБА_7. 07 грудня 2018 року уклав договір з ФОП ОСОБА_1С на виконання робіт пов'язаних з порізкою деревини, завантаження деревини в бочки для виготовлення деревного вугілля, вивантаження вугілля та його розфасовки по мішках. Також зазначив, що обєми робіт в договорі не обумовлювались, розмір заробітної плати йому не відомий. Щодо режиму роботи ОСОБА_6 зазначив, що він повинен відпрацювати 10 днів, після чого, за домовленістю з ФОП ОСОБА_1 надаються вихідні дні. Вказав, що разом з ним працюють ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 97).

Громадянин ОСОБА_4 у письмових поясненнях від 13.12.2018 зазначив, що працює у ФОП ОСОБА_1 з 07.12.2018, в його обовязки входить порізка деревини, завантаження деревини в бочки для виготовлення деревного вугілля, вивантаження вугілля та його розфасовка по мішках. Повідомив, що перед початком роботи з ним проведений усний інструктаж. Разом з ним працюють ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7 Керівництво усім виробничим процесом здійснює ОСОБА_7 (а.с. 96).

ОСОБА_5 у письмових поясненнях від 13.12.2018 зазначив, що працює у ФОП ОСОБА_1 з 07.12.2018 на підставі укладеного договору про виконання робіт, в його обовязки входить порізка деревини завантаження деревини в бочки для виготовлення деревного вугілля, вивантаження вугілля та його розфасовка по мішках. Також зазначає, що договір підписаний на 10 днів. (а.с. 99).

З огляду на наявні в матеріалах справи копії договорів на виконання робіт укладених між ФОП ОСОБА_1 та громадянами ОСОБА_7 (№ 001 від 01.11.2018), ОСОБА_8 (№ 003 від 01.11.2018), ОСОБА_6 (№ 6 від 07.12.2018), ОСОБА_4 (№ 7 від 07.12.2018) та ОСОБА_5 (№ 5 від 07.12.2018), які є ідентичними за свої змістом та містять однакові положення (а.с. 28-33).

Так, предметом зазначених вище договорів є виконання робіт з порізки та складання деревини, роботи з деревним вугіллям.

Згідно з п. 1.3.1 Договорів, Виконавець приступає до виконання роботи тільки у випадку, коли отримав всю необхідну інформацію та всі необхідні матеріали та устаткування, інструменти, тощо для виконання робіт по договору.

Відповідно до п. 1.1.1, 2.1 Договору, обєм/обсяг робіт встановлюється первісно згідно з завданням Замовника, що надається Виконавцю, та в подальшому визначається згідно ОСОБА_3 приймання-здавання робіт. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцю винагороду у розмірі, визначеному сторонами у ОСОБА_3 приймання-здавання виконаних робіт. Розмір винагороді визначається у відповідності до обєму/обсягу фактично виконаних робіт.

Згідно п. 1.3.3 Договору, Виконавець виконує роботу своїми силами без залучення третіх осіб та лише в робочий час Замовника, згідно режиму, встановленому на підприємстві, про який замовник додатково повідомляє Виконавця.

На підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України за фактичний допуск працівників ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до роботи без оформлення трудового договору 03 січня 2018 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області ОСОБА_15 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими особами № 25-20-010/0871/9 на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 558450 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (підпункт 3 пункту 5 Порядку № 295).

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за підрядним (цивільно-правовим) договором оплачується не процес праці, а її конкретні результати, на підставі яких провадиться їх оплата Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

З наявних в матеріалах справи копій укладених договорів позивача з фізичними особами предметом договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов'язання виконувати роботи.

В самих договорах ніде не зазначено, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17 та від 29.08.2018 у справі № 587/1714/17.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509 (далі по тексту - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з п. 8 Порядку № 590, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Аналізуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов'язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу дотримано вимоги Порядку № 509, а отже постанова про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу на підставі абз.2 частини другої статті 265 КЗпП України є правомірною, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, пр. Франка, 28, м. Корюківка, Корюківський район, Чернігівська область, 15300, код НОМЕР_1.

Відповідач: Управління Держпраці у Чернігівській області, вул. П'ятницька, буд. 39, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 21.03.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб