Справа № 420/5693/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5693/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О. А.

За участю сторін:

Представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

Представника відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3, в якому позивач просила суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення головного управління ДФС у Миколаївській області від 12.09.2018 року №1, №1, №0-1426, №0-1426 та від 15.08.2018 року №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, якими їй було нарахуванні податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила (т.1 а.с.5-14), що у відповідача не було законодавчих підстав для винесення вищезазначених податкових повідомлень-рішень за 2015 рік, оскільки запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов'язання щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виникають у платників податків лише після 01.01.2016 року.

Щодо податкових повідомлень-рішень, обєктами оподаткування у яких була нерухомість, що розташована за адресами: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, буд.168-в/б, буд. 168-В, буд.168-в, буд.168-г/в, буд.168-Г, буд.168 «Б», позивач зазначила, що зазначені обєкти нерухомості є гуртожитками, а тому, в силу приписів Податкового кодексу України, оподаткуванню зазначеним податком не підлягають.

Відносно податкових повідомлень рішень №1 від 12.09.2018 року та №1 від 12.09.2018 року, винесених відповідачем за 2016 рік, ОСОБА_3 зазначила, що загальна площа обєктів нерухомості, які підлягають оподаткуванню за зазначеними ППР, не перевищує встановлену законодавством пільгу у розмірі 180 кв.м, а тому відповідач також не мав підстав для їх винесення.

Ухвалою суду від 06.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до головного управління ДФС (Державної фіскальної служби) у Миколаївській області було прийнято до розгляду, у справі №1540/5693/18 було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін.

03.12.2018 року за клопотанням позивача провадження у справі було зупинено ухвалою суду на підставі п. 1 ч. 2 статті 236 КАС України.

30.11.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 25.09.2018 року №0-1426, №1, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426 (т. 1 а.с. 174-183).

ОСОБА_4 зазначив, що він є чоловіком ОСОБА_5, з якою вони є співвласниками нерухомого майна, щодо якого головним управлінням ДФС у Миколаївській області оскаржуваними ними податковими повідомленнями рішеннями нараховані податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог щодо протиправності оскаржуваних ППР ОСОБА_4 навів в адміністративному позові такі ж обґрунтування, що і ОСОБА_3

Ухвалою суду від 05.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_4 до головного управління ДФС у Миколаївській області було прийнято до розгляду в межах адміністративної справи №420/6262/18. У справі було відкрито провадження та призначено судове засідання (т. 1 а.с. 172-173).

03.12.2018 року через канцелярію суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про обєднання адміністративної справи №1540/5693/18 з адміністративною справою №420/6262/18 в одне провадження (т. 1 а.с. 137-138).

Після поновлення провадження в адміністративній справі №1540/5693/18, ухвалою суду від 19.12.2018 року справу за позовом ОСОБА_3 до головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень було обєднано в одне провадження із адміністративною справою №420/6262/18 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень із присвоєнням обєднаній адміністративній справі №420/5693/18 (т. 1 а.с. 161-162).

21.01.2019 року ухвалою суду подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання (т. 2 а.с. 23-24).

19.02.2019 року у справі було проведено підготовче судове засідання, в яких до матеріалів справи були долучені відзиви відповідача на адміністративні позови, а представниками позивача були надані пояснення по справі, відповіді на відзиви (т. 2 а.с. 12-14, 56-58) та додаткові письмові докази (т. 2 а.с. 85-106).

19.02.2019 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 12.03.2019 року представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник головного управління ДФС у Миколаївській області до судових та підготовчих засідань жодного разу не зявився, про дату, час та місце слухання справи відповідача було повідомлено належним чином та своєчасно. ГУ ДФС в Миколаївській області були надіслані до суду відзиви на адміністративні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 114-116, т. 2 а.с. 7-9) та заперечення на відповіді на відзиви (т. 2 а.с. 107). Із зазначених заяв по суті справи вбачається, що відповідач позови не визнає та зазначає, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивачам проводились на підставі інформаційних баз даних органів ДФС та реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких визначено тип обєктів нерухомого майна, як нежитлові будівлі та житлові (жили) приміщення.

Судом у справі встановлено наступне.

Як вбачається із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 17-37; т. 2 а.с. 103-106) ОСОБА_3 на праві власності належить наступне нерухоме майно:

з 10.06.2014 року по 15.09.2016 року - 1/1 квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м;

з 24.03.2015 року по 25.05.2016 року - 1/2 житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Садиковська 20-В, загальною площею 93,1 кв.м;

з 26.12.2015 року - 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-в/б, загальною площею 1 709,5 кв.м;

з 17.12.2014 року - 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-В, загальною площею 3 484,6 кв.м;

з 26.12.2014 року - 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл,, м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-в, загальною площею 1 721,6 кв.м;

з 26.12.2015 року - 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-г/в, загальною площею 530,3 кв.м;

з 16.01.2008 року - 2380/5000 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-Г, загальною площею 1 505,2 кв.м;

з 16.01.2008 року - 4/8 будівлі за адресою: Одеська обл,, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168 «Б», загальною площею 1 198,4 кв.м.

Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 187-211) ОСОБА_4 на праві власності належить наступне нерухоме майно:

з 24.03.2015 року по 25.05.2016 року 1/2 житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Садиковська 20-В, загальною площею 93,1 кв.м;

з 21.07.2015 року - 1/8 квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 32 кв.м;

з 26.12.2015 року - 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-в/б, загальною площею 1 709,5 кв.м;

з 17.12.2014 року - з 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-В, загальною площею 3 484,6 кв.м;

з 26.12.2014 року - 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-в, загальною площею 1 721,6 кв.м;

з 26.12.2015 року - 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-г/в, загальною площею 530,3 кв.м;

з 16.01.2008 року - 2380/5000 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-Г, загальною площею 1 505,2 кв.м;

з 16.01.2008 року - 4/8 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168 «Б», загальною площею 1 198,4 кв.м.

З огляду на інформацію, зазначену у вищезазначених витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, головним управлінням ДФС у Миколаївській області на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54, п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України були винесені податкові повідомлення рішення №№1 та 0-1554 від 06.04.2018 року, та №№0-1554, 0-1554, 0-1554, 0-1554, 0-1554, 0-1554 від 04.04.2018 року, якими ОСОБА_3 були нарахуванні податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також відповідачем були винесенні податкові повідомлення рішення №№0-1554, 0-1554, 0-1554, 0-1554, 0-1554 від 04.04.2018 року, №№0-1552, 0-1554, 0-1554 від 06.04.2018 року, якими ОСОБА_4 були нарахуванні податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачі звернулись зі скаргам до Державної фіскальної служби України (т. 1 а.с. 38-41, 208-211).

Рішеннями ДФС України №11933/с/99-99-11-02-01-14 від 10.08.2018 року (т. 1 а.с. 43-46) та №14475/п/99-99-11-02-01-14 від 21.09.2018 року (т. 1 а.с. 214-216) скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було задоволено частково, вищевказані податкові повідомлення-рішення скасовано, та зобовязано ГУ ДФС у Миколаївській області здійснити перерахунок сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та винести нові податкові повідомлення-рішення.

15.08.2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області було сформовано нові податкові повідомлення-рішення №0-1426, №0-1426, №2-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, якими ОСОБА_3 були нарахуванні податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

23.08.2018 року та 28.08.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було направлено на адресу ГУ ДФС у Миколаївській області заяви про проведення звірки щодо нерухомого майна згідно пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПКУ та надано відповідачу відповідні документи на зазначене нерухоме майно (т. 1 а.с. 47-48, а.с .217-218).

12.09.2018 року після проведення звірки, ГУ ДФС у Миколаївській області було частково скасовано податкові повідомлення-рішення №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426 від 15.08.2018 року, якими ОСОБА_3 були нараховані податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки

Разом з тим, податкові повідомлення-рішення від 15.08.2018 року за 2015-2017 рік №0-1426 на суму 124 992,60 грн., №0-1426 на суму 61 753,79 грн., №0-1426 на суму 51 399,72 грн., №0-1426 на суму 42 986,61 грн. відповідачем були залишені в силі. Додатково податковим органом були сформовані нові податкові повідомлення-рішення за 2015 та 2016 року №1 на суму 138,29 грн., №1 на суму 87,35 грн., за 2015-2017 роки №0-1426 на суму 53 756,79 грн. та №0-1426 на суму 1 165,39 грн., якими ОСОБА_3 також були нараховані податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того 25.09.2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області були винесені нові податкові повідомлення-рішення №0-1426 на суму 17,46 грн., №1 на суму 86,00 грн., №0-1426 на суму 53732,08 грн., №0-1426 на суму 124 992,60 грн., №0-1426 на суму 61 753,79 грн., №0-1426 на суму 1 157,72 грн., №0-1426 на суму 51 399,72 грн., №0- 1426 на суму 42 986,61 грн., якими ОСОБА_4 були нараховані податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як вбачається з додатку 1 (т. 1 а.с. 51-53) до листа головного управління ДФС у Миколаївській області від 13.09.2018 року №13010/10/14-29-13-02-13 (т. 1 а.с. 54) та податкових повідомлень-рішень, податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, були визначені ОСОБА_3 за наступними обєктами оподаткування:

ППР №1 від 12.09.2018 року - за 2015 та 2016 рік на загальну суму 138,29 грн. за 1/1 квартири за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 59,2 кв.м (т. 1 а.с. 55);

ППР №1 від 12.09.2018 року - за 2015 та 2016 рік на загальну суму 87,35 грн. за 1/2 житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Садиковська 20-В, загальною площею 93,1 кв.м (т. 1 а.с. 56);

ППР №0-1426 від 12.09.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 53 756,79 грн. - за 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м.Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-в/б, загальною площею 1 709,5 кв.м (т. 1 а.с. 57);

ППР №0-1426 від 15.08.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 124 992,60 грн. - за 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-В, загальною площею 3 484,6 кв.м (т. 1 а.с. 58);

ППР №0-1426 від 15.08.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 61 753,79 грн. за 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-в, загальною площею 1 721,6 кв.м (т. 1 а.с. 59);

ППР №0-1426 від 12.09.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 1 165,39 грн. за 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-г/в, загальною площею 530,3 кв.м (т. 1 а.с. 60);

ППР №0-1426 від 15.08.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 51 399,72 грн. за 2380/5000 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-Г, загальною площею 1 505,2 кв.м (т. 1 а.с. 61);

ППР №0-1426 від 15.08.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 42 986,61 грн. за 4/8 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168 «Б», загальною площею 1 198,4 кв.м (т. 1 а.с. 62).

Як вбачається з листа головного управління ДФС у Миколаївській області від 09.11.2018 року №15985/10/14-29-13-01-26 (т. 1 а.с. 223-224) та податкових повідомлень-рішень, податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_4 були визначені за наступними обєктами оподаткування:

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 17,46 грн. за 1/8 квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 32 кв.м (т. 1 а.с. 225);

ППР №1 від 25.09.2018 року - за 2015-2016 роки на загальну суму 86,00 грн. - за 1/2 житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Садиковська 20-В, загальною площею 93,1 кв.м (т. 1 а.с. 226);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 53 732,08 грн. за 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд.168-в/б, загальною площею 1 709,5 кв.м (т. 1 а.с. 227);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 124 992,60 грн. за 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-В, загальною площею 3 484,6 кв.м (т. 1 а.с. 228);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 61 753,79 грн. за 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-в, загальною площею 1 721,6 кв.м (т. 1 а.с. 229);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 1157,72 грн. за 1/2 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 168-г/в, загальною площею 530,3 кв.м (т. 1 а.с. 230);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 51399,72 грн. за 2380/5000 будівлі за адресою: Одеська обл., м.Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-Г, загальною площею 1 505,2 кв.м (т. 1 а.с. 231);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 42 986,61 грн. за 4/8 будівлі за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168 «Б», загальною площею 1 198,4 кв.м (т. 1 а.с. 232).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2015 року у справі №522/4298/15-ц (яке набрало законної сили 21.06.2015 року) приміщенням за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-6; будинок №168-в; будинок 168-г було встановлено статус гуртожитків (т. 1 а.с. 63-68, 233-238, т. 2 а.с. 86-91).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/3699/17-ц від 03.03.2017 року (яке набрало законної сили 14.03.2017 року) (т. 1 а.с. 72-78, 239-241, т. 2 а.с. 92-94) було встановлено факт, що має юридичне значення, що жиле літнього типу приміщення за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-в/б, загальною площею 1 709,5 кв. м (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01), разом з нежитловою будівлею за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-в, загальною площею 1 721,6 кв. м (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01), разом із будівлею за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-В, загальною площею 961,4 кв. м (реєстраційний номер майна 16276573), разом з нежилою будівлею за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-В, загальною площею 914,6 кв. м (реєстраційний номер майна 16281169), разом з нежитловими будівлями за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-В, загальною площею 2 926,1 кв. м (реєстраційний номер майна 11309881) є гуртожитком, за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-в, з 21.06.2015 року.

Встановлено факт того, що жиле приміщення літнього типу за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-г/в, загальною площею 530,3 кв. м (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01) разом з нежилими будівлями водної станції за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-Г, загальною площею 1 505,2 кв. м (реєстраційний номер майна 7387378) є гуртожитком, за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-г, з 21.06.2015 року.

Встановлено факт того, що нежитлова будівля, адміністративно - культурного центру за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168"Б", загальною площею 1 198,4 кв. м (реєстраційний номер майна 12721374) є гуртожитком, за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-«Б», з 21.06.2015 року.

З огляду на зазначене, не погоджуючись із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними та необґрунтованими, позивачі звернулись до суду.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників позивачів, дослідивши заяви по суті справи відповідача та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

У відповідності до ст. 265 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Базою оподаткування згідно з пп.пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Щодо винесення головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкових повідомлень рішень стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, якими позивачам було визначені податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII (далі - Закон №71-VIII), який набрав чинності 01.01.2015 року, було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік, відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 01.01.2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення такого податку.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм рішення місцевих рад стосовно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті та опубліковані протягом 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки міг вважатися встановленим місцевою радою.

При цьому, факт прийняття Верховною Радою України і набрання чинності Закону №71-VIII, а так само обов'язковість для місцевих рад впровадити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не може заперечувати необхідність встановлення цього податку саме рішенням місцевих рад, оскільки встановлення місцевих податків є виключною компетенцією саме місцевих рад, як це визначено пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України.

Вказане вбачається також з пункту 4 Прикінцевих положень Закону №71-VIII, в якому органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, Прикінцеві положення Закону №71-VIII рекомендували встановити місцевим радам податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік у 2015 році. Проте, така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а тому рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте. В свою чергу, з урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Враховуючи вищезазначене, для конкретної правової ситуації період прийняття рішення місцевою радою щодо запровадження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - це 2015 рік, оскільки саме цього року місцеві ради набули повноважень і одночасно обов'язку встановити такий податок.

Разом з тим, плановим у цьому разі залишається виключно 2016 рік, оскільки за змістом підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України період прийняття рішення завжди передує плановому періоду. Тобто, у 2015 році місцеві ради могли встановити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки лише на 2016 рік, а не на 2015 рік.

Зазначена думка суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 11.12.2018 року у справі №808/3906/16, від 01.08.2018 року у справі №810/1349 та від 25.08.2018 року у справі №813/423/17.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, суд погоджується з доводами позивачів, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за 2015 рік, оскільки запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов'язання щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб виникають у платників податків лише після 01.01.2016 року.

Щодо винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень з визначенням податкових зобовязань позивачам за 2016-2017 роки по обєктах оподаткування (нерухомості), що розташована за адресами: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, буд.168-в/б, буд. 168-В, буд.168-в, буд.168-г/в, буд.168-Г, буд.168 «Б», суд зазначає наступне.

Так згідно пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У той же час, пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до частини «г» пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, гуртожитки не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи №420/5693/18 та наведено вище у рішенні, 10.06.2015 року рішенням Приморського районного суду м.Одеси від у справі №522/4298/15-ц (яке набрало законної сили 21.06.2015 року) приміщенням за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-б; будинок №168-в; будинок 168-г було встановлено статус гуртожитку.

В зазначеному рішенні судом також було зазначено, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.», будівлі, які розташовані за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-б; будинок №168-в; будинок 168-г відповідають вимогам ДБН, СНІП, санітарним нормам щодо гуртожитків, які зареєстровані за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для тимчасового проживання найманих працівників.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/3699/17-ц від 03.03.2017 року (яке набрало законної сили 14.03.2017 року) було встановлено факт того, що жиле літнього типу приміщення за адресою: Одеська область, м.Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-в/б, загальною площею 1709,5 кв. м (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01), разом з нежитловою будівлею за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-в, загальною площею 1721,6 кв. м (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01), разом з нежитловою будівлею за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-в, загальною площею 1721,6 кв. м (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01), разом з будівлею кафе за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-В, загальною площею 961,4 кв. м (реєстраційний номер майна 16276573), разом з нежилою будівлею за адресою:Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-В, загальною площею 914,6 кв. м. (реєстраційний номер майна 16281169), разом з нежитловими будівлями за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-В, загальною площею 2926,1 кв. м (реєстраційний номер майна 11309881) є гуртожитком, за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-в, з 21.06.2015 року.

Встановлено факт того, що жиле приміщення літнього типу за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-г/в, загальною площею 530,3 кв. м (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01) разом з нежилими будівлями водної станції за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-Г, загальною площею 1505,2 кв. м (реєстраційний номер майна 7387378) є гуртожитком, за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-г, з 21.06.2015 року.

Встановлено факт того, що нежитлова будівля, адміністративно - культурного центру за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168"Б", загальною площею 1198,4 кв. м (реєстраційний номер майна 12721374) є гуртожитком, за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 168-6, з 21.06.2015 року.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що рішеннями суду у справах №522/4298/15-ц та №522/3699/17-ц, які набрали законної сили, вже було встановлено, що об'єкти нерухомості, які є власністю позивачів і на які відповідачем нараховані податкові зобовязання, мають статус гуртожитків, а тому не є об'єктами оподаткування в силу приписів пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового Кодексу України податком на майно, відмінне від земельної ділянки, суд доходить висновку про необґрунтованість спірних повідомлень-рішень в цій частині, та, як наслідок цього, про їх протиправність та необхідність скасування.

Судом при прийнятті рішення також враховано висновки Одеського окружного адміністративного суду, викладені у постанові від 07.04.2017 року у справі №815/1122/17 (набрала законної сили 25.05.2017 року), якою були скасовані податкові-повідомлення рішення, складені контролюючим органом відносно ОСОБА_4 по тих же обєктах нерухомості, з аналогічних підстав (т. 1 а.с. 72-78, 242-249, т. 2 а.с. 95-102).

Посилання відповідача лише на той факт, що ним для визначення бази оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, використовувались виключно дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де не відображено статус нерухомості позивачів саме як гуртожитків, суд не приймає в якості обґрунтування правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, та вважає, що позиція відповідача базується на помилковому тлумаченні змісту пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, яким визначена можливість контролюючого органу при обчислення податку на майно, відмінне від земельної ділянки, користуватися не тільки даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також іншими документами платника податків, що свідчать про право власності платників податків та статус обєктів нерухомості, щодо яких визначаються податкові зобовязання.

Суд при оцінці позиції відповідача у справі в цій частині також вважає слушним твердження представників позивача про те, що податковим органом (Очаківською ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області) при видачі позивачам реєстраційного посвідчення для реєстрації реєстратора розрахункових операцій для використання у 2016-2018 роках за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинки №168 Б, В, Г, В/Б, Г/В, спірні обєкти нерухомості зазначені саме як комплекс гуртожитків (т.1 а.с.79,80,81, 82).

Щодо винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень №1 від 12.09.2018 року та №1 від 12.09.2018 року за 2016 рік стосовно ОСОБА_6 та №1 та №0-1426 від 25.09.2018 рік за 2016 рік стосовно ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

Так, як було вже встановлено судом ОСОБА_6 на праві приватної власності належала 1/1 частка квартири, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв. м та 1/2 житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Садиковська 20-В, загальною площею 93,1 кв.м.

На підставі зазначеного податковим органом було винесенні податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_6 нараховані податкові зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, а саме ППР №1 від 15.08.2018 року на суму 54,39 грн., та ППР №1 від 15.08.2018 року на суму 21,38 грн.

Судом було також встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належала - 1/2 житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Садиковська 20-В, загальною площею 93,1 кв.м, та 1/8 квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 32 кв.м.

На підставі зазначеного податковим органом було винесенні податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_4 нараховані податкові зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, а саме ППР №1 від 25.09.2018 року на суму 21,38 грн., та №0-1426 від 25.09.2018 року на суму 6,40 грн.

Разом з тим, позивачі не погоджуються із зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, оскільки загальна площа наявних в них обєктів нерухомості, які підлягають оподаткуванню, не перевищує встановленої Податковим Кодексом України розміру пільги, а саме 180 кв.м, а тому відповідач не мав підстав для їх винесення.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Визначення платників податку в разі перебування обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб проводиться:

а) якщо обєкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо обєкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо обєкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку (пп. 266.1.2. п.266.1 статті 266 ПК України).

Відповідно до пп.265.3.1 п.265.3 ст.265 Податкового кодексу України базою оподаткування є житлова площа об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його часток.

Обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1. п.266.2 статті 266 ПК України).

Згідно пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Згідно з пп. 264.4.1 п. 265.4 ст. 265 Податкового кодексу України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Судом встановлено, що загальна площа жилої нерухомості різних видів, яка належить ОСОБА_3 та підлягає оподаткуванню складає 105,75 кв.м = 59,2 кв.м (квартира) + (93,1 кв.м : 2) (будинок).

Загальна площа жилої нерухомості різних видів, яка належить ОСОБА_4 та підлягає оподаткуванню складає: 50,55 кв.м = (93,1 : 2) (будинок) + (32 : 8) (квартира).

Разом з тим, враховуючи встановлену пп. 264.4.1 п. 265.4 ст. 265 Податкового кодексу України можливість для кожного із позивачів зменшити базу оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток на 180 кв. метрів, суд вважає що загальна площа жилої нерухомості різних видів у позивачів не перевищує пільгу, встановлену законодавством, з огляду на що у податкового органу були відсутні законодавчі підставі для винесення податкових повідомлень-рішень №1 та №1 від 12.09.2018 року за 2016 рік відносно ОСОБА_6 та №1 та №0-1426 від 25.09.2018 рік за 2016 рік відносно ОСОБА_4

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч.1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі вищезазначеного суд зазначає, що головним управлінням ДФС у Миколаївській області не надано до суду доказів правомірності та обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень відповідача, а тому суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_3 до позовної заяви додана квитанція від 17.10.2018 року про сплату судового збору у загальній сумі 3 362,81 грн. за подання адміністративного позову до суду у справі №420/5693/18.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_3 у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на її користь суму сплаченого нею судового збору у повному обсязі з головного управління ДФС у Миколаївській області.

Підстави для розподілу інших судових витрат відповідно до положень ст. 139 КАС України у суду відсутні, оскільки ОСОБА_4, як особою, звільненою від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI, судовий збір за подання адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду не сплачувався, а доказів здійснення інших витрат, повязаних з розглядом справи, позивачами до суду не надано.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 283, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_3 (67572, Одеська область, Лиманський район, с. Нова Дофінівка, вул. Центральна, 4), ОСОБА_4 (67572, Одеська область, Лиманський район, с. Нова Дофінівка, вул. Центральна, 4) до головного управління ДФС у Миколаївській області (54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення головного управління ДФС у Миколаївській області від 12.09.2018 року №1, №1, №0-1426, №0-1426 та від 15.08.2018 року №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, якими ОСОБА_3 були нарахуванні податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення головного управління ДФС у Миколаївській області від 25.09.2018 року №0-1426, №1, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, якими ОСОБА_4 були нарахуванні податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Стягнути з головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області за рахунок його бюджетних асигнувань суму сплаченого ОСОБА_3 судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 3 362,81 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Пятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 22 березня 2019 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.