Справа № 826/16663/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2019 року № 826/16663/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича, в якій просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Національний кредит» Паламарчука В. В. про встановлення факту нікчемності Договору № 1 від 28.04.2015 про внесення змін до Договору №110533-ДР-12 банківського вкладу від 11.09.2014, викладеного у листі № 04-08/1095 від 23.07.2015 «Щодо становлення факту нікчемності правочину».

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи.

12.11.2015 позивач подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Конституційним судом України подання Верховного Суду України щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

06.06.2018 позивач подав до суду клопотання про поновлення провадження у даній справі, мотивуючи його тим, що станом на дату клопотання про поновлення провадження у справі Конституційним судом України не було вирішено питання щодо конституційності вищевказаного закону, а відтак справу слід вирішити протягом розумного строку.

На підставі розпорядження №1231 від 02.07.2018 у зв'язку з припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала адміністративна справа № 826/16663/15, справу передано на повторний автоматизований розподіл між суддями.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 826/16663/15 передано на розгляд судді Мазур А.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2018 суд поновив провадження у даній справі та призначив справу до судового розгляду.

26.02.2019 суд на підставі заяви представника відповідача згідно вимог ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Національний Кредит» у період дії тимчасової адміністрації під час перевірки правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, було виявлено нікчемність договору про внесення змін до договору банківського вкладу від 28.04.2015 з підстав, передбачених п.1 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказує, що договір є дійсним та таким, що відповідає вимогам Цивільного кодексу України.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, з огляду на те, що до обов'язків останнього протягом дії тимчасової адміністрації входить, зокрема, забезпечення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Так, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснено перевірку договору про внесення змін № 1 від 28.04.2015. та виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", про що письмово повідомлено позивача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ", яканком та ОСОБА_1, як вкладником укладено договір банківського вкладу Стандартний - гривня 1 міс. № 110533-ДР-12 від 11.09.2014.

В подальшому, між ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" та ОСОБА_1 укладений Договір про внесення змін від 28.04.2015. № 1 до Договору банківського вкладу Стандартний - гривня 1 міс. № 110533-ДР-12 від 11.09.2014.

За умовам вказаного Договору № 1, сторони вирішили п. 3.7 Договору № 110533-ДР-12 викласти в наступній редакції: "У випадку розірвання цього Договору з ініціативи Вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 23, 5% річних".

Постановою Правління Національного банку України "Про віднесення ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" до категорії неплатоспроможних" від 05.06.2015 № 358 ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" № 114 від 05.06.2015, на підставі якого, з 08.06.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Онищука Дмитра Вікторовича.

З 03.07.2015 відповідно до рішення №126 виконавчої дирекції Фонду, Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків департаменту запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Паламарчука В.В.

Листом Уповноваженої особи "Щодо встановлення факту нікчемності правочину" від 23.07.2015р. № 04-08/1095 позивача повідомлено про те, що після перевірки договору про внесення змін № 1 від 28.04.2015. до договору банківського вкладу від 11.09.2014. иявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У відповідь на вказаний лист , позивач з листом від 30.07.2015 звернувся до Уповноваженої особи Фонду, в якому просив скасувати рішення, викладене у листі "Щодо встановлення факту нікчемності правочину" № 04-08/1095 від 23.07.2015 або надати обґрунтоване пояснення щодо викладеного в ньому.

Однак, відповідач станом на момент звернення позивача до суду відповіді на звернення не надав.

Вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними, а своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Так, у відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлює Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02. 2012 № 4452-VI (тут і далі - Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За визначенням пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

У відповідності до частини 1 статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з приписами статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Водночас, суд зазначає, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 травня 2016 року №826, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 року за №863/28993, затверджено Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення (далі по тексту - Порядок №826), який розроблено відповідно до частини третьої статті 36, пункту 4 частини другої статті 37, статті 38, пункту 4 частини третьої статті 41, частини шостої статті 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з метою виявлення нікчемних правочинів (у тому числі договорів) уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію/ліквідацію в неплатоспроможному банку (далі - Уповноважена особа Фонду), якій делеговані відповідні повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), та встановлення механізму, послідовності дій і критеріїв обмеження здійснення неплатоспроможним банком банківських операцій.

Так, у відповідності до пункту 2 розділу I Порядку №826 протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку №826, протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

При цьому, у пункті 6 розділу ІІ цього ж Порядку встановлено обов'язковість проведення перевірки правочинів (договорів), вчинених (укладених) після прийняття постанови Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних та/або запровадження обмежень, які відповідають одному з таких критеріїв, зокрема, вчинених (укладених) шляхом перерахування коштів з рахунків юридичних осіб на рахунки фізичних осіб.

Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (далі - Комісія) (пункт 2 розділу II Порядку №826).

Згідно з пунктом 4 розділу ІІ Порядку №826, до прийняття рішення про виявлення факту нікчемності правочину (договору) Уповноважена особа Фонду може приймати рішення щодо тимчасового обмеження здійснення неплатоспроможним банком операцій, що можуть призвести до зменшення активів банку, втрати майна, збільшення збитків банку, збільшення витрат Фонду тощо, обов'язково повідомивши про таке рішення Фонд. Зазначене рішення може прийматися в межах здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації в банку.

Перевірка правочинів (договорів), у відповідності до пункту 5 розділу II Порядку №826, на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку.

У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2015 з метою визначення згідно приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовою адміністрацією банку для виконання перевірки договорів створено комісію, яку зобов'язано перевірити на відповідність договори, укладені Банком.

Так, комісією було встановлено, що з 01.01.2015 Банком було прийнято ряд рішень щодо дострокового розірвання договорів без перерахування відсотків за зниженою процентною ставкою всупереч умовам депозитних договорів, укладених у банку. В результаті чого, виявлено недоотриманий прибуток на загальну суму 44 193 585, 00 грн.

Також під час перевірки комісією було встановлено, що договір позивача є нікчемним, оскільки ним було отримано проценти за заниженою процентною ставкою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 статті 37 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

За приписами ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

При цьому, вичерпний перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, встановлено ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Так, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України, 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

З аналізу положень статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому, суд зазначає, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ (рішення). Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ (рішення) банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ (рішення) є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15.

З вищевказаного вбачається, що наказ банку (рішення) є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), а відтак, не можна вважати порушеними будь-які права таких осіб внаслідок прийняття рішення про нікчемність правочину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/17448/16.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно положень ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України , суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Судові витрати згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не розподіляються.

Керуючись вимогами ст.ст.2,5 - 11,19,72 - 77,90,139,241 - 246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур