Справа № 580/195/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року справа № 580/195/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

17.01.2019 ОСОБА_1 (19635, Черкаська обл., Черкаський район, с.Білозіря, вул. Мошляка, буд.68; РНОКПП НОМЕР_1) (далі позивач) подав у Черкаський окружний адміністративний суд позов до Білозірської сільської ради (19635, Черкаська обл., Черкаський район, с. Білозіря, вул. Незалежності, буд.168; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду його заяви від 02.01.2019 стосовно прийняття рішення про затвердження технічної документації із землеустрою на сесії Білозірської сільської ради;

зобовязання відповідача розглянути повторно заяву позивача від 02.01.2019 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в оренду, терміном на 10 років в адмінмежах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту);

стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 1921,00 грн., що завдана субєктом владних повноважень внаслідок протиправної бездіяльності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно не прийняв рішення за наслідками розгляду клопотання позивача про затвердження технічної документації із землеустрою. Позивач наголошує, що лист-відмова у такому затвердженні не є рішенням субєкта владних повноважень. Тому просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 21.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю пятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву. Вказану ухвалу відповідач отримав 26.01.2019, а позивач 07.02.2019.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив, що відповідно до ч.4 ст.159 КАС України кваліфіковано судом як визнання позову.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що 02.01.2019 позивач подав відповідачу заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 15,0 га з передачею нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок (паїв) в оренду терміном на 10 років до моменту отримання власниками документів на право власності ОСОБА_1 для ведення особистого селянського виробництва в адмінмежах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту).

Листом від 10.01.2019 №49/02-14 за підписом сільського голови Білозірської сільської ради ОСОБА_2 повідомлено, що за наслідками розгляду звернення позивача встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру в Черкаській області від 05.06.2018 №23-2204/14-18 запитувану земельну ділянку передано у комунальну власність та присвоєно кадастровий номер :01:004:0517. У звязку з цим відсутня необхідність затверджувати технічну документацію.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував таке.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 8 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Частинами 1-2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування відповідно до ч.1 ст.123 ЗК України здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

При цьому, підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.ч.10, 13 ст.123 ЗК України визначено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

З аналізу наведених норм вбачається, що вирішення питання надання особі в оренду земельної ділянки здійснюється землекористувачем на підставі відповідного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання або мотивованої відмови. У свою чергу, лист відповідача не може вважатися «відмовою» у розумінні ст.123 ЗК України, оскільки не містить чіткого та однозначного рішення про відмову.

Так, п.34 ч.1 ст.26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (далі Закон №280/97-ВР) встановлено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

На підставі ч.ч.1, 5 цього Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з ч.ч.1, 2 рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу викладених норм суд дійшов висновку, що надання в оренду земельної ділянки або відмова у такому наданні оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом рішенням органу місцевого самоврядування, яким у цьому випадку є відповідач. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Згідно з правовою позицією у рішенні Верховного Суду від 11.04.2018 у справі 806/2208/17, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню у спірних правовідносинах, відсутність належним чином оформленого рішення відповідача щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Тому суд дійшов висновку, що лист від 10.01.2019 №49/02-14 за підписом сільського голови Білозірської сільської ради ОСОБА_2 у відповідь на клопотання позивача про затвердження технічної документації із землеустрою за змістом та формою не може вважатись «рішенням про відмову» у розумінні вищевикладених норм.

Отже, бездіяльність відповідача щодо неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками розгляду заяви позивача про затвердження технічної документації із землеустрою є протиправною.

Суд також врахував, що відповідач не надав суду жодного доказу в обгрунтування наявності обставин, на які посилається у вищезгаданому листі відповідача, у тому числі щодо способу розгляду заяви позивача (чи відбувся такий розгляд на сесії ради).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

На підставі абз.2 ч.4 ст.243 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені ст.118 ЗК України, у визначений законом строк, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача прийняти рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 02.01.2019 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Щодо позовної вимоги стягнути на користь позивача моральну шкоду суд врахував таке.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суду не надано доказів для з'ясування заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач не надав жодних доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоровя тощо. Також не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи суму шкоди (кратність співвідношення з мінімальною заробітною платою, прожитковим чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян).

Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

З огляду на вказане суд дійшов висновку задовольнити позов частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Білозірської сільської ради щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.01.2019 про затвердження технічної документації із землеустрою.

Зобовязати Білозірську сільську раду (19635, Черкаська обл., Черкаський район, с.Білозіря, вул.Незалежності, буд.168; ) розглянути повторно заяву ОСОБА_1 (19635, Черкаська обл., Черкаський район, с.Білозіря, вул.Мошляка, буд.68; РНОКПП НОМЕР_1) від 02.01.2019 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в оренду, терміном на 10 років в адмінмежах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту), та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Копію рішення направити учасникам справи.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення складене у повному обсязі 20.03.2019