Справа № 1340/4900/18
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/837/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

представника відповідача - Баїк Ю.П.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року (головуючий суддя: Гулкевич І.З., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дублянська міська рада Жовківського району Львівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_4 22.10.2018 звернулася з позовом до суду, в якому просила визнати протиправним дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,50 га на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області, викладену у листі № Г-4384/0-2952/0/37-18 від 19.07.2018; зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області з врахуванням висновків суду.

Обґрунтовує позов тим, що 21.06.2018 позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотання надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,50 га для ведення селянського господарства на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області за межами населеного пункту. ГУ Держгеокадастру у Львівській області 19.07.2018 листом Г-4384/0-2952/0/37-18 «Про розгляд клопотання» ОСОБА_4, відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою оскільки, земельна ділянка відсутня в переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам в межах норм безоплатної передачі на території Львівської області у ІІІ кварталі 2018 року. Також відповідач покликається на відсутність погодження про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з Дублянською міською радою.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року позов задоволено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що правомірно відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою оскільки, обґрунтував підстави відмови, зазначивши, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», затверджено Стратегію удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпоряджання ними. Ця постанова визначає механізм передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення Держгеокадастром та його територіальними органами у власність громадян в межах норм безоплатної приватизації.

Вказує, що згідно вказаної постанови передумовою надання дозволів на розроблення документації із землеустрою та передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації є формування переліку земельних ділянок та визначення площі земельних ділянок, які можуть надаватися в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області, за формулою, відповідно до якої у власність передається не більше 25 % від розміру земельних ділянок, право оренди на які було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, розгляд справи провести без її участі.

З огляду на те, що участь позивача в судовому засіданні обов'язковою не визнавалась та з врахуванням приписів ч. 2 ст. 313 КАС України, її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Представник відповідача - Баїк Ю.П. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.06.2018 ОСОБА_4 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням, в якому просила, з посиланням на статті 116, 118 Земельного кодексу України, надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га для ведення селянського господарства із земель запасу Дублянської міської ради, яка знаходиться за межею населеного пункту м. Дубляни. До клопотання додала викопіювання з планово-картографічного матеріалу з нанесенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копію паспорта та картки фізичної особи платника податків, довіреність.

ГУ Держгеокадастру у Львівській області 19.07.2018 листом № Г-4384/0-2952/0/37-18 надало позивачу відповідь на її звернення, у зв'язку з тим, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» ГУ Держгеокадастру у Львівській області сформовано перелік земельних ділянок, які мають надаватись безоплатно у власність громадянам протягом ІІІ кварталу 2018 року. Цей перелік земельних ділянок розміщено на офіційному сайті ГУ Держгеокадастру у Львівській області. Запропонована ОСОБА_4 для відведення земельна ділянка відсутня в цьому переліку, відтак вирішення її питання стане можливим після внесення відображення на картографічних матеріалах земельної ділянки, поданої у її клопотанні.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити оскільки, будь-яких змін до самого порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України у зв'язку із затвердженням Стратегії удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпоряджання ними не внесено, таким чином, посилання відповідача на цю Стратегію як на нормативний акт, що прийнятий на виконання Земельним кодексом України чи іншого закону, що регулює земельні правовідносини є протиправним.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно системного аналізу вказаних правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень, відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для відмови у наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, слугувала та обставина, що така не входить до переліку земель, сформованого відповідачем відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» (далі- Стратегія).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наведена підстава відмови не передбачена ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Крім цього, у зв'язку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 Стратегії, зміни до Земельного кодексу України не вносились, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не змінювався.

Також слід зазначити, що згідно абз. 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413, Міністерство аграрної політики та продовольства разом з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру, мають розробити та внести на розгляд Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк проекти відповідних нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію Стратегії. Однак, на момент виникнення спірних правовідносин відповідні нормативно-правові акти не прийняті.

Отже, відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України, відповідач повинен прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених вказаною статтею. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки відмова Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі того, що така ділянка не входить до переліку земель, який сформований відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413, є неправомірною та такою, що не відповідає ст. 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 в справі № 814/1961/17 (К/9901/45903/18).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Також, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у справі № 1340/4900/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 21.03.2019.