Справа № 826/13980/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2019 року 14:02 № 826/13980/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі представника позивача - Перепелицці А.В., представника відповідачів - Орлової М.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Полтавської області Державної фіскальної служби України
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень від 05.07.2018, -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 лютого 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (36000, м. Полтава, вул. Монастирська, буд. 12, ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Європейська, буд. 4, ), Державної фіскальної служби України (04653, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 05.07.2018 № , № , № ;

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо невжиття заходів, які передбачені під час проведення процедури адміністративного оскарження за скаргами платника - Договору про спільну діяльність від 24.12.1997 №999/97 - уповноважено особа НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" від 13.07.2018 №01/01/11/06/02/01-02/1/3097, № 01/01/11/06/02/01-02/1/3098 про скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 05.07.2018 № , № , № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Полтавській області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень порушено строк прийняття цих рішень та положення ст. 126 Податкового кодексу України. Також Державна фіскальна служба України своєю бездіяльністю, яка полягала в невиконанні свого обов'язку щодо розгляду скарг платника та прийняття за наслідками розгляду вмотивованого рішення, порушила передбачене статтею 56 Податкового кодексу України право платника податків на оскарження рішення контролюючого органу в адміністративному порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду у підготовчому провадженні.

В судовому засіданні 28 лютого 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні 28.02.2019 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Полтавській області проведено камеральні перевірки Договору про спільну діяльність з питання дотримання граничних строків сплати, визначених чинним податковим законодавством, узгоджених сум податкових зобов'язань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за період з 01.10.2015 по 10.10.2016, за результатами яких складено акт від 17.01.2018 №384/16-31-12-11-30/403739509 та акт від 17.01.2018 №385/16-31-12-11-30/403739509.

Як свідчать обставини справи, перевіркою встановлено, що Договором про спільну діяльність на порушення вимог Податкового кодексу України допущено несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань з рентної плати за користування надрами, у тому числі і авансових внесків з рентної плати за користування надрами, із затримкою більше 30 календарних днів наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання.

За висновками Актів перевірки встановлено порушення позивачем п. 257.4 та п. 257.5 ст. 257 Податкового кодексу України щодо строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин та рентній платі за видобутий природний газ та газовий конденсат за період з 21.05.2015 по 10.10.2016.

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкові повідомлення- рішення від 07.02.2018 № , № , № , № про сплату штрафів на підставі статті 126 Податкового кодексу України в розмірі 20 % на загальну суму 177 762 639,87 грн. за затримку сплати грошового зобов'язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату.

У зв'язку із незгодою з висновками Актів перевірки та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями від 07.02.2018 № , № , № , № , позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 20.04.2018 № 13912/6/99-99-11-03-01-25 та № 13911/6/99-99-11-03-01-25, якими податкові повідомлення-рішення від 07.02.2018 №№ , , , скасовано в частині застосування штрафу за несвоєчасну сплату авансових внесків з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та з врахуванням подання уточнюючих розрахунків на зменшення податкових зобов'язань.

06 липня 2018 року позивач отримав нові податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 05.07.2018 №№ , , , в яких зазначено, що вони прийняті на підставі статті 126 Податкового кодексу України відповідно до актів перевірки від 17.01.2018 №384/16-31-12-11-30/403739509, № 385/16-31-12-11-30/403739509 та рішень про результати розгляду скарги Державної фіскальної служби України від 20.04.2018 № 13912/6/99-99-11-03-01-25, №13911/6/99-99-11-03-01-25, зокрема:

- від 05.07.2018 № про сплату штрафу в розмірі 20 % на суму 30 992 003,84 грн. за затримку сплати грошового зобов'язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу;

- від 05.07.2018 № про сплату штрафу в розмірі 20 % на суму 4 428 072,51 грн. за затримку сплати грошового зобов'язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин газового конденсату;

- від 05.07.2018 № про сплату штрафу в розмірі 20 % на суму 2 965 461,30 грн. за затримку сплати грошового зобов'язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу.

Не погодившись з новими податковими повідомленнями-рішеннями, які були прийняті ГУ ДФС у Полтавській області від 05.07.2018, позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України, на яку позивачем отримано рішення від 26.07.2018 №24714/6/99-99-11-03-01-25 та № 24713/6/99-99-11-03-01-25, якими залишила скарги позивача без розгляду з тих мотивів, що платником подавались до контролюючого органу скарги з цього ж самого питання.

Незгода позивача із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 67 Конституції України платники податків повинні сплачувати належні суми податків і зборів у встановлені законами терміни.

Згідно з п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

Згідно з п.п. 257.3.1 п. 257.3.1 ст. 257 Податкового кодексу платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки: з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин:

за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України;

за місцем обліку платника рентної плати у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 257.4 ст. 257 Податкового кодексу у податковому (звітному) періоді платники рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, які здійснюють видобування нафти, конденсату, газу природного, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, платники рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та платники рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України сплачують авансові внески з рентної плати у податковому (звітному) періоді до 30 числа кожного місяця (у лютому - до 28 або 29 числа). Розмір таких авансових внесків складається з однієї третини суми податкових зобов'язань з рентної плати, визначеної у податковій декларації за попередній податковий (звітний) період.

Згідно з п. 257.5 ст. 257 Податкового кодексу сума податкових зобов'язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації з урахуванням фактично сплачених авансових внесків.

Відповідно до п. 257.6 ст. 257 Податкового кодексу, у разі якщо місце обліку платника рентної плати не збігається з місцезнаходженням ділянки надр, платник рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та платник рентної плати за користування надрами в цілях, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, подає за місцем податкової реєстрації платника або уповноваженої особи копію податкової декларації та копію платіжного документа про сплату податкових зобов'язань з рентної плати.

Пунктом 87.9 ст. 87 Податкового кодексу передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу (у редакції яка діяла до 01.01.2016) було передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Щодо твердження позивача про порушення строків давності відповідачем стосовно проведення перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

01 січня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII, яким доповнено пп. 75.1.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) другим абзацом, чим надано право податковому органу проводити камеральні перевірки з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання.

Так, згідно пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

З наведених вище положень вбачається, що відповідачу з 01.01.2017 надано повноваження на проведення камеральних перевірок своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З огляду на зазначені положення ПК України на момент проведення перевірки податковий орган був наділений повноваженнями проведення камеральної перевірки з цього питання.

Щодо твердження позивача стосовно того, що Державною фіскальною службою України при поверненні скарг без розгляду допущено саме протиправну бездіяльність, в результаті чого порушено право платника на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу, передбачене статтею 56 Податкового кодексу Українги та, відповідно до якої, є всі правові підстави вважати, що скарги платника є задоволеними з наступного дня після спливу встановленого для прийняття відповідного рішення строку, в даному випадку - з 07.08.2018.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів, встановлений статтею 56 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктами 56.2-56.3 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями пункту 56.6 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з пунктами 56.8-56.9 статті 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Відповідно до п. 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк; днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, що оскаржувались.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу, тих які були прийняті за висновками актів перевірки та тих, які були прийняті відповідно до актів перевірки та рішень про результати розгляду скарги Державної фіскальної служби України.

Однак, як було зазначено вище, позивач, отримавши три нових податкових повідомлення-рішення від 05.07.2018, оскаржив їх в порядку адміністративного оскарження, однак ДФС України рішеннями залишила скарги позивача з тих мотивів, що платником подавались до контролюючого органу скарги з цього ж самого питання.

Проте, судом не встановлено наявності обставин, визначених положеннями Податкового кодексу України, з якими Податковий кодекс пов'язує можливість податкового органу не розглядати скаргу.

З наведеного вбачається, що стаття 56 Податкового кодексу України не містить якихось обмежень щодо права платника на оскарження рішень контролюючого органу, якщо контролюючий орган приймає нове рішення про визначення грошового зобов'язання. Як видно зі змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 05 липня 2018, - це нові рішення контролюючого органу на зовсім іншу суму грошового зобов'язання, до якого додаються змінені розрахунки штрафних санкцій. Відповідно, в обґрунтування свого оскарження платник навів нові доводи, які до цього не були предметом розгляду в процесі адміністративного оскарження, а саме порушення строків винесення податкових повідомлень-рішень Головним управлінням Державної фіскальної служби у Полтавській області.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Державна фіскальна служба України мала керуватись нормами пунктів 56.3, 56.6, 56.7, 56.8, 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України та приймати рішення по суті скарги позивача. А з урахуванням того, що відповідачем цей обов'язок не виконано, - наступили наслідки, передбачені п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, отже, скаргу позивача (про скасування податкових повідомлення-рішення від 05.07.2018) слід вважати задоволеною, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - скасованими.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (36000, м. Полтава, вул. Монастирська, буд. 12, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 05.07.2018 №, № , № .

3. Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо не розгляду по суті скарги відповідно до Договору про спільну діяльність від 24.12.1997 №999/97 - уповноважено особа НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" від 13.07.2018 №01/01/11/06/02/01-02/1/3097, № 01/01/11/06/02/01-02/1/3098 про скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 05.07.2018 № , № , № відповідно до вимог Податкового кодексу України.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (36000, м. Полтава, вул. Монастирська, буд. 12, ) судові витрати у розмірі 288 772,54 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч сімсот сімдесят дві гривні 54 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Європейська, буд. 4, ).

6. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (36000, м. Полтава, вул. Монастирська, буд. 12, ) судові витрати у розмірі 288 772,54 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч сімсот сімдесят дві гривні 54 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04653, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 березня 2019 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа