Справа № 160/1795/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Справа № 160/1795/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Захарчук Борисенко Н.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-
22.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в якому просить:
- визнати дії розпорядника інформації Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, за навмисне приховування інформації (п.9 ч.1 ст.24 2939-I) і ненадання повної своєчасної відповіді на питання в інформаційному запиті, який було зареєстровано в канцелярії даної сільради від 22 січня 2019 року за № 32 протиправними;
У обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації 22.01.2019 року ним було подано до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області інформаційний запит про надання інформації на поставленні питання в законом визначений строк. Однак, повної належної відповіді на інформаційний запит від розпорядника інформації, станом на 22.02.2019 року позивач не отримав, що є фактом порушення норм вищевказаного закону на доступ до публічної інформації, у звязку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 27.02.2019 року було прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідач, у строки встановлені ухвалою суду від 27.02.2019 року, відзив на позов суду не надав, зазначену ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та позовну заяву з додатками отримав 05.03.2019 року що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи.
У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у даній справі приймається 26.03.2019 року, тобто у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи у порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи й інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області із інформаційним запитом вх. № 32, в якому просив відповідача надати в законом встановлений строк відповідь на наступні питання, як публічної інформації, а саме:
1. Скільки було витрачено бюджетних коштів у 2018 році при:
1.1 нарахуванні і виплати премій посадовим та службовим особам Межиріцької сільради
(зазначити усіх П.І.Б., посада, кабінет, засоби зв'язку) і за який період та за який рахунок і на
1.2 закупівлі товарів, робіт та послуг за бюджетні та державні кошти (субвенції);
1.3 використання коштів на оплату комунальних послуг стосовно усіх об'єктів (вода, енергопостачання та інш.);
1.4 відшкодування орендарями витрат за спожиті комунальні послуги, якщо є такі і хто (назва, П.І.Б.);
1.5 своєчасність розрахунків за наданні в оренду приміщення?
2. Як ви вважаєте своєчасно та правильно були проведенні розрахунки, нарахування, відшкодування витрат відповідно до першого запитання?
3. Скільки усього було затрачено бюджетних коштів (сумарна сума) у 2018 році відповідно до пунктів першого запитання?
4. Які є втрати бюджетною установою коштів і скільки, щодо не проведення своєчасних розрахунків комунальним підприємством, орендарями, іншими фізичними та юридичними особами?
5. Яким посадовим особам сільради (вказати П.І.Б., посаду) надано право розпоряджатися рахунками та підписувати розрахункові документи у період здійснення тимчасово посадових обов'язків на протязі 2018 року відповідно до пунктів першого запитання?
Вказаний інформаційний запит №32 відповідач отримав 22.01.2019 року, що підтверджено матеріалами справи.
Станом на 22.02.2019 року (момент звернення до суду з цим позовом) позивач не отримував від відповідача жодної відповіді на вказаний запит.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначив про те, що відповідачем були порушені його права на доступ до публічної інформації, оскільки, у передбачений законом строк, позивач відповідь на інформаційний запит від 22.01.2019 року за вх. № 32 не отримав, вважає дії відповідача щодо ненадання відповідачем повної відповіді та у передбачений законом строк на його інформаційний запит, необґрунтованими та протиправними, такими, що порушує його права і відповідності до Закону України Про доступ до публічної інформації, що стало підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону України Про доступ до публічної інформації визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Згідно зі ст. 4 Закону України Про доступ до публічної інформації доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про доступ до публічної інформації доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
За приписами ч.1 ст.6 вказаного Закону, встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація, службова інформація.
Згідно ч.5, ч.7 ст.6 наведеного вище Закону, не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.
Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Також, ч.3 ст.9 Закону України Про доступ до публічної інформації встановлено, що перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.
У відповідності до вимог ст.10-1 вказаного Закону, публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.
Розпорядники інформації зобовязані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.
Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.
Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обовязковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
Публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних";2) фізичні особи (субєкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних";3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом; 4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.
Згідно із ст.12 вказаного Закону, суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Статтею 13 вищенаведеного Закону, передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.
За приписами п.1 ч.1 ст. 14 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядники інформації зобовязані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Порядок оформлення запитів на інформацію визначено ст. 19 Закону України Про доступ до публічної інформації.
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч.1 ст.19 вказаного Закону).
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Строк розгляду запитів на інформацію врегульований ст. 20 Закону України Про доступ до публічної інформації, згідно з частиною першою якої розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження ч.4 ст. 20 вказаного Закону.
Судом встановлено, що станом на 22.02.2019 року (момент звернення з цим позовом до суду) відповідь на вказаний запит до позивача не надходила.
З огляду на означене, слід дійти висновку, що відповідачем в порушення вимог ст. 20 Закону України Про доступ до публічної інформації не було надано відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту та не направлено на адресу ОСОБА_1 відповідь на запит від 22.01.2019 року № 32.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не довів правомірності допущеної ним бездіяльності щодо ненадання відповіді у передбачений законом строк на інформаційний запит позивача № 32 від 22.01.2019 року.
Надаючи оцінку позовним вимогам про визнання протиправними дій відповідача, що виразились у навмисному приховуванні публічної інформації, суд виходить із того, що матеріалами справи не підтверджено обставини навмисного приховування інформації, у зв'язку із чим вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати, підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позивних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 512, 26 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною бездіяльність Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області щодо надання неповної публічної інформації на письмовий інформаційний запит ОСОБА_1 від 22.01.2019 року за № 32.
Зобовязати Межиріцьку сільську раду Павлоградського району Дніпропетровської області розглянути та надати повну інформацію на письмовий інформаційний запит ОСОБА_1 від 22.01.2019 № 32, у спосіб та у порядку, встановленому Законом України Про доступ до публічної інформації.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 512,26 гривень.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко