Справа № 813/894/16
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2271/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Рибака Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року за наслідками провадження за нововиявленими обставинами у справі № 813/894/16 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

09.11.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі. Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є отриманий позивачем науковий висновок юридичного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка щодо можливості застосування п.3. ч.1 ст.84 Закону України "Про державну службу" до правовідносин припинення державної служби, які виникли раніше на підставі п.2 ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу" відповідно до якого, норми п.3 ч.1 ст.84 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII скасовують юридичну відповідальність фізичної особи у вигляді припинення державної служби з підстав порушення вимог, заборон та обмежень у сфері запобігання корупції, яка раніше встановлена приписами п.2 ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Також, як вказано у висновку, приписи п.3 ч.1 ст.84 нового Закону України "Про державну службу", пом'якшують становище (відповідальності) особи за вчинення нею корупційного або пов'язаного з ним правопорушення. Окрім цього, позивач зазначає, що у ч.3 ст.361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено спеціальну підставу перегляду судового рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили за нововиявленими обставинами, адже прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність фізичної особи є юридичними фактами, які законодавець прирівняв до нововиявлених обставин. З таких підстав, позивач вважає, що вказані обставини є нововиявленими і достатніми для перегляду судового рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову, якою задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, ухвалу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що процесуальною підставою перегляду постанови суду за нововиявленими обставинами є норми ст. 361 КАС України, а матеріальною підставою перегляду вказаної постанови є набрання чинності новим Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, який не містить такого виду юридичної відповідальності державного службовця як припинення державної служби в разі фактичного порушення вимог, заборон та обмежень, встановлених в законодавстві про запобігання корупції, у зв'язку із чим, в юридичному розумінні ним скасовується такий вид відповідальності особи.

Відповідачі у встановлені судом строки відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що оскільки ч.2 ст.361 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, суд дійшов висновку, що втрата чинності нормативного акта, яким суд керувався під час ухвалення постанови у вказаній справі та прийняття нового нормативно-правового акта не є нововиявленою обставиною у розумінні КАС України, а тому підстави для перегляду судового рішення за вказаних обставин відсутні.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.2017 року у справі №813/894/16 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2017 року у справі №813/894/16 апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19.07.2018 року у справі № 813/894/16 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2017 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч.2 ст.361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

До нововиявлених обставин належать факти об'єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв'язання спору.

Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об'єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об'єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Нова обставина, що з'явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об'єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Згідно з ч.4 ст.361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Апеляційний суд зазначає, що нова редакція Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року набрала чинності 01.05.2016 року, тобто вказаний Закон на момент винесення судом першої інстанції постанови від 07.09.2017 року набрав чинності та істотні для справи обставини встановлювались судом при її розгляді.

Крім того, слід зазначити, що науковий висновок, на який посилається заявник у своїй заяві, носить лише рекомендаційний характер і не є нормативно-правовим актом. Крім цього, вказаний науковий висновок не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідальність державного службовця за порушення вимог, заборон та обмежень, передбачених Законом України "Про запобігання корупції" передбачено ст.65 вказаного Закону, в той же час, в п.2 ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ визначено лише правову підставу припинення державної служби.

Вказаний науковий висновок містить певний підхід до тлумачення норм законодавства, які, крім іншого, були застосовані судом при ухваленні вказаного судового рішення.

Надання юридичної оцінки обставинам справи, перевірка їх доказами та застосування норм чинного законодавства з наведенням його відповідного тлумачення належить безпосередньо до компетенції суду, яка реалізується ним шляхом ухвалення відповідного судового рішення за результатами розгляду справи.

Водночас, перегляд судового рішення на підставі наукового висновку щодо тлумачення норм чинного законодавства призведе до порушення принципів юридичної визначеності та обов'язковості судового рішення.

Разом з тим, апеляційний суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 року по справі «Брумареску проти Румунії» та від 24.07.2003 року по справі «Рябих проти Росії», відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, проаналізувавши та перевіривши всі доводи заявника, колегія суддів вважає, що фактично вони зводяться до переоцінки доказів судом, не ґрунтуються на нормах КАС України, суперечать принципу юридичної визначеності та вказують на незгоду заявника з рішенням суду першої інстанції у цій справі, яке переглядалося судом апеляційної та касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що науковий висновок юридичного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка щодо застосування норм права, який не є обов'язковим для суду, не є істотною обставиною, що має значення для справи.

Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №810/1545/15, від 18 січня 2019 року у справі №823/1920/16, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин підстави для скасування ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року за наслідками провадження за нововиявленими обставинами відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 329, ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року за наслідками провадження за нововиявленими обставинами у справі № 813/894/16 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.