Справа № 233/178/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2019 року

Київ

справа №233/178/17

адміністративне провадження №К/9901/19024/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Костянтинівський металургійний завод» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Мартишева Т.О. від 15 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Чебанова О.О., Сіваченко І.В., Шишова О.О. від 16 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Костянтинівський металургійний завод» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язати відповідача призначити йому пенсію на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи у ВАТ "Костянтинівський металургійний завод".

Позов обґрунтовано тим, що пільговий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, оригінал якої позивачем було надано відповідачеві разом із заявою про призначення пенсії, також до заяви ним було додано довіку, видану архівним відділом Костянтинівської міської ради, що підтверджує пільговий характер роботи. Крім того, відповідно до наказу № 1034 від 09 листопада 1994 року на Відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівський металургійний завод» була проведена атестація робочого місця та його професія слюсаря-ремонтника була атестована за Списком № 2. Відсутність довідки пільгового характеру пояснюється тим, що документи передані на зберігання до архівного відділу Костянтинівської міської ради, а місце знаходження ліквідатора підприємства невідоме. Відтак, відмова в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправною.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанції виходили з того, що стаж роботи позивача на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці підтверджується матеріалами справи та записами в трудовій книжці, вказана посада відноситься до Списку № 2, який дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 29 травня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 233/178/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 22 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Верховного Суду Берназюка Я.О.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О. від 11 березня 2019 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі № 233/178/17.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, згідно даних його трудової книжки від 10 серпня 1979 року НОМЕР_1, в тому числі, працював: з 02 червня 1983 року по 24 серпня 1987 року - на посаді слюсаря-ремонтника підйомного транспортного обладнання 4 розряду калібрувального цеху у Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе; з 23 вересня 1992 року по 16 квітня 1999 року працював на посаді слюсаря-ремонтника підйомного транспортного обладнання 4 розряду калібрувального цеху у Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе; при цьому, з 29 грудня 1994 року підприємство Костянтинівський металургійний завод ім. Фрунзе перейменоване на ВАТ "Костянтинівський металургійний завод" згідно наказу № 1108 від 29 грудня 1994 року; 16 квітня 1999 року - був звільнений з роботи за власним бажанням.

Згідно витягу з ЄДРПОУ підприємство ВАТ «Костянтинівський металургійний завод», код 00191141, юридична адреса: 85101, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Леніна, 172, перебуває у стані припинення за судовим рішенням Господарського суду Донецької області про банкрутство № 5/74б від 12 жовтня 2007 року, дата набуття чинності 22 жовтня 2007 року; відомості про державну реєстрацію припинення юридичної особи - відсутні.

01 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та надав пакет документів, зокрема, копію трудової книжки від 10 серпня 1979 року, архівні довідки про стаж та заробітну плату.

Рішенням відповідача від 20 жовтня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку № 2 у зв'язку із відсутністю пільгового стажу по Списку № 2, а саме у зв'язку з відсутністю уточнюючої довідки про пільговий характер роботи у ВАТ «Костянтинівський металургійний завод» з 02 червня 1983 року по 24 серпня 1987 року, з 23 вересня 1992 року по 16 квітня 1999 року на посаді слюсаря-ремонтника підйомного транспортного обладнання.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутня первинна документація, яка б підтверджувала зайнятість позивача у технологічному процесі важкого та шкідливого виробництва та відсутні відомості про те, що позивач займав посаду «слюсаря-ремонтника підйомного транспортного обладнання», таким чином, не може бути виконана вимога закону щодо підтвердження факту безпосередньої зайнятості у шкідливих і важких умовах праці за списком № 2. Отже, пенсійній орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Професія «слюсар-ремонтник підйомно-транспортного обладнання» була віднесена до Списку № 2 розділу VІ, підрозділ № 1а, код професії 2070100а-18559 відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 10 від 26 січня 1991 року. Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих уповноваженим законом суб'єктом документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії .

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 672/914/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 683/3633/16-а.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Порядком № 383 встановлено, що до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно пунктів 4.1 та 4.5 Порядку № 383 при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року [дата набрання чинності Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442; (далі - Порядок проведення атестації, Постанова № 442 відповідно)], відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене результатами атестації.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання Постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку проведення атестації на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому проводиться атестація; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

З наведених норм слідує, що обов'язок проведення атестації робочих місць виник після 21 серпня 1992 року та його проведення покладено на керівників підприємств.

Наказом № 1034 від 09 листопада 1994 року по Костянтинівському металургійному заводу ім. Фрунзе за результатами атестації робочих місць за умовами труда підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком № 2 слюсаря-ремонтника підйомно-транспортного обладнання (код професії 2070100а-18559).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що період роботи позивача на посаді слюсаря - ремонтника підйомно-транспортного обладнання калібрувального цеху у ВАТ "Костянтинівський металургійний завод" з 02 червня 1983 року по 24 серпня 1987 року та з 23 вересня 1992 року по 16 квітня 1999 року має бути зараховано до пільгового стажу позивача, оскільки така посада передбачена розділу VІ, підрозділ № 1а, код професії 2070100а-18559 відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 10 від 26 січня 1991 року.

З урахуванням наведеного, правильними є висновки суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд про задоволення позовних вимог, оскільки періоди роботи позивача з 02 червня 1983 року по 24 серпня 1987 року та з 23 вересня 1992 року по 16 квітня 1999 року, щодо яких виник спір, на посаді слюсаря-ремонтника підйомно-транспортного обладнання дають останньому право на призначення пільгової пенсії, передбаченою до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджено наданими позивачем документами.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанцій прийняли рішення при дотриманні норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цього не спростовують, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко