Справа № 718/316/19
Суддя: Олексюк Т. І.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №718/316/19
Провадження №2-а/718/5/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019 року

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Пітак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції роти № 4 БУПП в Чернівецькій області Боднарюка Олександра Васильовича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати постанову відповідача від 26.01.2019 року відносно нього у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126, ч.1 ст.123, ст.36 КУпАП, та закрити справу. Свої вимоги мотивує наступним. 26.01.2019р. він, керуючи автомобілем Peugeot Expert, д.н.НОМЕР_2, рухався у напрямку сіл Реваківці П`ядиківі з увімкненим денним світлом фар та був зупинений інспектором патрульної поліції Боднарюком О.В., який повідомивши його про вчинення адміністративного правопорушення згідно п.9.8 ПДР, тобто рух без будь-якого світла фар, після чого попросив надати страховий поліс. У свою чергу, він зауважив, що рухався із світлом, а страховий поліс не може пред'явити, так як являється тимчасовим водієм свого батька ОСОБА_4, який є учасником бойових дій і якому належить на праві власності даний транспортний засіб. Невдовзі поліцейський Боднарюк О.В. проігнорував його твердження та наказав своєму співробітнику скласти адміністративну постанову та притягнути до відповідальності за відсутність страхового полісу. Вважає постанову безпідставною, незаконною, таку, що винесена з грубим порушенням чинного законодавства України з наступних підстав. Посилання інспектора поліції Боднаркжа О.В. на п.9,8 1ЩР України є неправомірним, оскільки в ТЗ було увімкнені світлові прилади. У постанові серії НК2 № 401608 від 26.01.2019р. не зрозуміло викладено перелік трьох статей 126, 123, 36 КУпАП, а саме ст.123 КУпАП, так як переїзд через залізничний переїзд взагалі не здійснювався. Поліцейський інспектор умисно не врахував відсутність страхового полісу та пільговий режим для учасників бойових дій, адже з цього приводу існує рішення Конституційного суду України № 7-ргі/2014 від 23.122014р. щодо офіційного тлумачення положень п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами стосовно поширення його дії на осіб, які керують транспортними засобами на підставі довіреності, та щодо обов'язку Моторного (транспортного) страхового бюро України в такому випадку здійснити відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди на підставі п.3 ст.45 Закону України «Про Конституційний Суд України». Виходячи з цього теоретично і не може застосовуватись ст.36 КУпАП. Інспектором поліції Боднарюком О.В. винесено оскаржувану ним постанову з порушенням норм ст.ст.22, 245, 251, 252 КУпАП. Зазначеного у постанові адміністративного правопорушення він не вчиняв.

Просив визнати протиправним прийняте відповідачем рішення, щодо накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425 гривень та скасувати постанову серії НК2 № 401608 від 26.01.2019р. по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача Боднарюка О.В. та представник відповідача Управління патрульної поліції в Чернівецькій області подав відзив на позов, у якому він заперечував проти задоволення заявлених позивачем вимог.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.01.2019 року інспектором поліції роти № 4 БУПП в Чернівецькій області Боднарюком О.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №401608.

За змістом даної постанови 26 січня 2019 року о 10:55год. в Чернівецькій області на автодорозі Н-10 213км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot Expert, д.н.НОМЕР_2, з вимкненими денним світлом фар поза населеним пунктом, чим порушив п.9.8 ПДР, в ході перевірки документів водій не мав при собі поліса обов'язкового страхування наземних ТЗ, чим порушив п.2.4 ПДР. Водієм скоєно правопорушення, передбачене ч.1 ст.126, ч.1 ст.123 КУпАП, на підставі ст.36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

З 01 жовтня до 01 травня усім водіям за межами населених пунктів у світлу пору доби обов'язково потрібно рухатись з увімкненими денними ходовими вогнями або, за їх відсутності, ближнім світлом фар.

Відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Частиною 1 статті 123 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил руху через залізничний переїзд, крім порушень, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.

З огляду на викладене, в оскаржувані постанові відсутнє посилання на скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.123 КУпАП, зокрема відсутні обставини порушення правил руху через залізничний переїзд.

Також, відсутнє посилання на ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У рішенні Конституційного суду України № 7-ргі/2014 від 23 грудня 2014 року, на яке посилається позивач, зазначено наступне.

Положення пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961 в аспекті зазначених питань не підлягає офіційному тлумаченню з огляду на те, що довіреність на керування транспортним засобом відповідно до підпункту 1 пункту 6 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011р. № 3565-УІ виключено з переліку правових підстав, які підтверджують, що особа є законним володільцем (користувачем) наземного транспортного засобу. У зв'язку з цим не потребує тлумачення і пов'язане з інститутом довіреності питання щодо обов'язку Моторного бюро відшкодовувати збитки від дорожньо-транспортної пригоди.

Конституційний Суд України виходить з того, що зміна редакції Закону № 1961, внаслідок чого втратило чинність його положення стосовно довіреності на керування транспортним засобом, є підставою для відмови у відкритті конституційного провадження у справі в цій частині у зв'язку з непідвідомчістю Конституційному Суду України питань, порушених у клопотанні, на підставі пункту 3 статті 45 Закону України «Про Конституційний Суд України».

В аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-ІУ зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Таке роз'яснення стосується виключно окремих категорій громадян (в даному випадку учасників бойових дій) і не поширюється на інших осіб, які керують транспортними засобами.

З огляду на обставини, які викладені в оскарженій постанові інспектора патрульної поліції та враховуючи об'єктивну сторону правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч.2 ст.126 КУпАП, позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, яке полягало у відсутності у водія поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із ст.53 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У відповідності до п.2.1"ґ" Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р. (із змінами та доповненнями) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із п.2.4 "а" Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, вказаною нормою права визначено обов'язок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути пред'явлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду у постанові №2 від 06.03.2008р. «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Так, відповідно до ч.ч.2, 4 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов'язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі що адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

При розгляді справи позивачем не спростовані факти, викладені в оскаржуваній постанові, а саме те, що ним не були порушені правила дорожнього руху, на момент зупинки відповідачем. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Таким чином, розглянувши адміністративну справу у межах заявлених вимог, з'ясувавши усі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених в повному обсязі, а лише в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.123, ст.36 КУпАП.

В іншій частині заявлених вимог, зокрема, накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП, то у її задоволенні слід відмовити, залишивши стягнення у зазначеному у постанові розмірі, оскільки саме такий (двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, щ становить 425грн.) передбачений за дане правопорушення.

На підставі викладеного, ст.19 Конституції України, ст.ст. 7, 122, 245, 251, 252, 268 КУпАП, ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», ст.14 Закону України «Про дорожній рух», постанови № 2 від 06.03.208р. Пленуму Вищого адміністративного суду «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 КАС України,суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК2 № 401608 від 26 січня 2019 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.123, ст.36 КУпАП.

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: