Справа № 824/705/17-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/705/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Григораш В.О.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

14 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

секретар судового засідання: Довганюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року (ухвалене у м. Чернівці 08 лютого 2018 року о 15:38, повний текст якого виготовлено 19 лютого 2018 року) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дністрові сади" до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дністрові сади" звернулось до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Р" № від 08.09.2017, форми "С" № від 08.09.2017, форми "ПС" № від 08.09.2017.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області форми "Р" № від 08.09.2017 та форми "ПС" № від 08.09.2017. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними. Вказав, що в ході перевірки встановлено неправомірне (необґрунтоване) застосування ТОВ "Дністрові сади" пільги з податку на додану вартість, а саме: перевіркою цільового використання коштів із спеціального рахунку за серпень-грудень 2015 року, серпень-грудень 2016 року в сумі 3653435,00 грн встановлено використання податкових пільг - коштів з спеціального рахунку не за цільовим призначенням в сумі 1296164,04 грн, в тому числі в жовтні 2015 року в сумі 215099,01 грн, в листопаді 2015 року в сумі 287364,94 грн, в грудні 2015 року в сумі 230500,09 грн та в січні 2016 року в сумі 563200,0 грн. Вказані порушення допущені шляхом використання позивачем коштів з спеціального рахунку для сплати єдиного соціального внеску та погашення заборгованості перед ФОП ОСОБА_2 Також відповідач звертає увагу на нереальність господарських операцій позивача із ФОП ОСОБА_2

Крім того, в ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог ст. 119.2 ПК України у вигляді подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, за встановленою формою №1-ДФ за VI квартал 2014 року.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Наголосив на тому, що суми єдиного соціального внеску на фонд заробітної плати працівникам, що задіяні в реалізації (збуті) сільськогосподарської продукції належать до витрат, які пов'язані із виробничими цілями у сфері сільського господарства.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Решта учасників справи в судове засідання повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки №507910 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 01.11. Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, корнеплодів і бульбоплодів; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 52.10 Складське господарство.

Згідно витягу №014 форми №2-ВР позивач 27.05.2010 року зареєстрований платником податку на додану вартість та 01.08.2015 року зареєстрований суб'єктом спеціального режиму оподаткування.

На підставі направлень від 30.06.2017 року №1145, №1146, №1147, №1148, №1149, №1150, від 13.07.2017 року №1270, №1271, від 19.07.2017 року №1294 виданих Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за II квартал 2017 року, наказу Головного управління ДФС у Чернівецькій області про проведення документальної планової перевірки №642 від 14.06.2017 року, в період з 30 червня по 10 серпня 2017 року, працівниками ГУ ДФС у Чернівецькій області, з відома директора ТОВ "Дністрові сади" ОСОБА_3 та у присутності головного бухгалтера ТОВ "Дністрові сади" ОСОБА_4, проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Дністрові сади" з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, валютного - за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року.

За результатами перевірки складено акт №3275/24-13-14-01/37066947 від 17.08.2017.

В ході перевірки виявлені та зафіксовані в акті порушення ТОВ "Дністрові сади" вимог:

- п. 14.1.36 ст.14, п.44.1 ст.44, п. 209.2, пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України, в результаті чого ТОВ "Дністрові сади" використано пільги з податку на додану вартість не за цільовим призначенням в сумі 1296164,04 грн, в тому числі в жовтні 2015 року в сумі 215099,01 грн, в листопаді 2015 року в сумі 287364,94 грн, в грудні 2015 року в сумі 230500,09 грн та в січні 2016 року в сумі 563200,00 грн;

- п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України №637 від 15.12.2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320, а саме перевищення підзвітними особами встановлених строків використання виданої їм під звіт готівки на суму 128679,79 грн;

- ст. 119.2 ПК України, подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, за встановленою формою №1-ДФ за VI квартал 2014 року.

Не погоджуючись в висновками акта перевірки, позивач, подав до фіскального органу заперечення на акт перевірки №3275/24-13-14-01/37066947 від 17.08.2017, однак заперечення були повністю відхилені висновком "Про результати розгляду заперечень", який викладений у листі відповідача від 06.09.2017 №2259/10/24-13-14-01.

08.09.2017 на підставі акта перевірки №3275/24-13-14-01/37066947 від 17.08.2017 відповідачем винесено спірні податкові повідомлення-рішення:

- форми "Р" №, яким за порушення пп. 14.1.36 п. 14.1. ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 209.2, пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 1620205,05 грн, в тому числі за податковим зобов'язанням на 1296164,04 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 324041,01 грн;

- форми "С" №, яким за порушення вимог п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України №637 від 15.12.2004 року, до позивача застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки" із змінами та доповненнями №436/95 від 12.06.1995 року в сумі 32169,95 грн;

- форми "ПС" №, яким за порушення п. 119.2 ст. 119 ПК України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у сумі 510,00 грн.

Позивач вважає вказані рішення протиправними, а тому звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду справи встановлено необґрунтованість висновків контролюючого органу в частині порушення позивачем вимог пп. 14.1.36 п. 14.1. ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 119.2 ст. 119, п. 209.2, пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України, в той час як відповідачем доведено факт порушення позивачем вимог п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України №637 від 15.12.2004 року із змінами та доповненнями №436/95 від 12.06.1995 року. Тому, суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 08.09.2017 форми "Р" № та форми "ПС" №, при цьому на думку суду першої інстанції відповідачем обґрунтовано застосовані до позивача штрафні санкції згідно податкового повідомлення-рішення від 08.09.2017 форми "С" №.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача та перевіряла законність та обґрунтованість рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції у вказаній частині та враховує викладене нижче.

Підставами для прийняття податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 08.09.2017 слугували висновки відповідача про нецільове використання ТОВ "Дністрові сади" пільги з податку на додану вартість в загальній сумі 1 296 164,04 грн, в тому числі:

- в жовтні 2015 року в сумі 215099,01 грн, в листопаді 2015 року в сумі 287364,94 грн, в грудні 2015 року в сумі 230500,09 грн, шляхом направлення вказаних коштів зі спеціального рахунку позивача на оплату єдиного соціального внеску в загальній сумі 732 964,04 грн

- в січні 2016 року в сумі 563200,00 грн, адже із спеціального рахунку перераховано залишок коштів, які були акумульовані (перераховані) на спеціальний рахунок в 2015 році, в сумі 563200,0 грн в погашення кредиторської заборгованості ФОП ОСОБА_2, яка не була платником податку на додану вартість, і господарські операції з якою не були реальними, адже поставка засобів захисту рослин (ЗЗР) не оформлювалась письмовим договором та не передбачала реальне виконання операції з придбання ЗЗР.

Пунктом 209.1 статті 209 ПК України передбачено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно п. 209.6 статті 209 ПК України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Відповідно до пункту 209.2. статті 209 ПК України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 пп. 209.2.3. п. 209.2. ст. 209 ПК України (в редакції з 07.01.2016 року) суми податку на додану вартість, що підлягають перерахуванню на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не підлягають сплаті до бюджету та повністю залишаються в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг. Зазначені суми коштів акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на таких рахунках у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №11 (Порядок №11) передбачено, що у разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства.

Відповідно до умов п. 123.2 статті 123 ПК України, використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Відповідно до пп. 209.15.1. п. 209.15. ст. 209 ПК України виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит:

а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виробництва сільськогосподарських товарів/послуг, у тому числі зернових і технічних культур, та/або продукції тваринництва, а частково для інших товарів/послуг, сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості таких сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості всіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виробництва зернових культур і технічних культур, та/або частково для виробництва продукції тваринництва, та/або частково для інших сільськогосподарських товарів/послуг, сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості таких зернових і технічних культур, продукції тваринництва та інших сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх сільськогосподарських товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку: сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин; пакування та підготовка до продажу, у тому числі сушіння, очищення, розмелювання, дезінфекція та силосування сільськогосподарської продукції (01.41.0 КВЕД); зберігання сільськогосподарської продукції; вирощування, розведення, відгодівля та забій свійських сільськогосподарських тварин, застосування засобів захисту тварин, проведення протиепізоотичних заходів; отримання послуг з використання сільськогосподарської техніки, крім отримання її у фінансову оренду (лізинг); отримання послуг, супутніх веденню сільськогосподарської діяльності, а саме з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління (74.14.0 КВЕД); знищення бур'яну та шкідливих комах, оброблення посівів і сільськогосподарських площ засобами захисту рослин, а також використання засобів захисту тварин; експлуатація меліоративних зрошувальних та осушувальних систем для посівних площ і сільськогосподарських угідь; розділ м'яса для товарної кондиції.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що умовами, які дають можливість сільськогосподарському підприємству не сплачувати до бюджету ПДВ нараховане на вартість поставлених товарів та повністю залишити у своєму розпорядженні для відшкодування суми податку, є використання коштів акумульованих на спеціальному рахунку та необхідність дотримання їх цільового призначення/використання. При цьому, з 07.01.2016 року цільовим використанням таких коштів є виключно їх використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг.

Відповідно до п. 138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконаних робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці.

Згідно з пунктом 138.8.2 ст.138 ПК України до складу прямих витрат на оплату праці включається заробітна плата та інші виплати працівникам, зайнятим у виробництві товарів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до п. 143.1 ст. 143 ПК України до складу витрат платника податку відносяться суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку встановлених законом.

Таким чином, витрати на заробітну плату і витрати на ЄСВ згідно до стандартів бухгалтерського обліку та п.138.8 ст.138 ПК України, п.143.1 ст. 143 ПК України включаються в собівартість виробленої продукції.

Враховуючи, що позивач є виробником сільськогосподарської продукції, є правомірним спрямування коштів із спеціального рахунку на сплату ЄСВ, нарахованого на суми заробітної плати працівників позивача, які безпосередньо зайняті у виробництві та реалізації сільськогосподарської продукції.

Щодо висновків відповідача стосовно господарських відносин позивача з ФОП ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.36. п. 14.1. ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 року (далі - Закон № 996) цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону № 996 бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону № 996, є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону № 996 господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частині 1 статті 9 Закону № 996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частини 2 статті 9 Закону № 996 обов'язковими реквізитами первинного документа є: назва документа (форми); дата й місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст й обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого Міністерством юстиції України від 05.06.1995 року за №168/704 (далі - Положення № 88), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Слід зауважити, що відповідно до п.2.10 Порядку №88 записи у первинних документах, облікових регістрах повинні здійснюватися тільки у темному кольорі чорнилом, пастою кулькових ручок, за допомогою електронних засобів оброблення інформації та іншими засобами, які б забезпечили збереження цих записів протягом установленого строку зберігання документів та запобігли внесенню несанкціонованих і непомітних виправлень.

Отже, відповідно до статті 9 Закону №996 підставою для відображення у бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують та підтверджують факти здійснення господарських операцій і які повинні мати визначені цим Законом та Положенням № 88 обов'язкові реквізити.

Матеріали справи містять наступні підтверджуючі первинні документи:

- договір Комісії №1 від 02.03.2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Комісіонер) та ТОВ "Дністрові сади" (Комітент) за умовами якого Комітент доручає, а Комісіонер зобов'язується за дорученням Комітента за плату здійснити від свого імені та за рахунок Комітента придбання засобів захисту рослин. Комісійне завдання за договором комісії №1 від 02.03.2015 року;

- накладні за засоби захисту рослин, отриманих ТОВ "Дністрові сади" від ФОП ОСОБА_2 в квітні 2015 року та сертифікати якості виробника до накладних на засоби захисту рослин отриманих ТОВ "Дністрові сади" від ФОП "ОСОБА_2 в квітні 2015 року";

- платіжні доручення про сплату коштів ТОВ "Дністрові сади" на рахунок ФОП ОСОБА_2 №281 від 02.06.2015 року на суму 350000,00 грн, №329 від 12.06.2015 року на суму 100000,00 грн, №342 від 18.06.2015 року на суму 200000,00 грн, №868 від 13.01.2016 року на суму 563200,00 грн;

- звіти по проводках, акти на списання та наряди, надані в якості доказів, що стосуються обліку руху активів всередині ТОВ "Дністрові сади" та підтверджують використання позивачем отриманих від ФОП ОСОБА_2 товарів у власній господарській діяльності ТОВ "Дністрові сади";

- звіти по проводках, які містять узагальнені (зведені) відомості щодо часу, змісту та обсягу здійсненої господарської операції. У звітах міститься інформація про кількість препарату, отриманого від ФОП ОСОБА_2, що був віднесений на збільшення вартості довгострокових біологічних активів рослинництва та на формування вартості сільськогосподарської продукції врожаю 2015, 2016 та 2017 років, про що в документі свідчать записи за кредитом рахунка бухгалтерського обліку 208 "Матеріали сільськогосподарського призначення" та дебетом рахунків 1552 "Вирощування довгострокових біологічних активів" в розрізі об'єктів капітального будівництва та дебетом рахунку 2311 "Витрати поточного року" в розрізі номенклатурних груп;

- акти на списання товарів в якому містяться відомості щодо назви товару, його кількості, ціни та загальної вартості використаного препарату з одночасним відображенням напрямку використання таких матеріальних цінностей (на формування вартості довгострокових біологічних активів рослинництва, а саме: Сад, Яблуня 2012 рік, Сад, Яблуня 2013 рік, Сад, Яблуня 2014 рік, Сад, Яблуня 2015 рік, Сад, Абрикос 2015 рік, Сад, Слива 2015 рік; на формування вартості сільськогосподарської продукції по номенклатурній групі Яблука);

- наряди які містять відомості щодо виду виконаної технологічної операції, агрегату (технічного засобу), на якому фактично виконана така операція, ПІБ тракториста, який фактично виконував таку операцію та його персональна заробітна плата, масив (об'єкт Довгостроковий біологічний актив рослинництва), фактично оброблена площа та кількість фактично внесеного препарату.

- акти списання товарно-матеріальних цінностей.

При цьому, суд першої інстанції, керуючись п. 44.6 ст. 44 ПК України, обґрунтовано не взяв до уваги договір Комісії №1 від 02.03.2015 року, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів надання даного договору під час перевірки та під час надання заперечень на акт перевірки.

Незважаючи на відсутність підстав врахування договору Комісії №1 від 02.03.2015 року, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази, які надавались до перевірки, підтверджують реальність операцій з придбання ТОВ "Дністрові сади" у ФОП ОСОБА_2 засобів захисту рослин та їх використання в господарській діяльності по вирощуванню сільськогосподарської продукції. Вказані первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом оформлені відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону №996, всі господарські операції знайшли своє відображення у бухгалтерському обліку позивача та доводять наявність змін в активах позивача під час вчинення цих господарських операцій.

Разом з цим, наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні чи відсутність печатки не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Відсутність сертифікатів відповідності, свідоцтва про визнання відповідності на імпортовані ЗЗР, не вказує на нереальність господарських операцій між контрагентами, оскільки такі документи, в розумінні Закону № 996, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують факт здійснення господарської операції.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 по справі №808/2447/17.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача в частині порушення ФОП ОСОБА_5 окремих положень законодавства, суд враховує правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року по справі №813/4931/13-а, від 06.02.2018 по справі №802/4940/14, згідно з якою жодною нормою законодавства України не передбачається обов'язку платників податків одержувачів товарів (послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.

Тобто, у разі підтвердження товарності здійснених поставок та реальності надання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з ФОП ОСОБА_5 було одержання позивачем податкової вигоди.

Тому, можливі порушення контрагентом позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку та сплати податків спричиняє негативні наслідки саме для нього, а не для позивача.

Разом з цим, позивачем надано до суду копії первинних документів, які підтверджують реальність господарських операцій з ФОП ОСОБА_5

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Суд також акцентує увагу на принципі індивідуальної відповідальності за вчинене порушення (частина друга статті 61 Конституції України).

Відповідно до частина друга статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України", якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Отже, відсутні правові підстави вважати нереальних господарські операції позивача із ФОП ОСОБА_5

Встановлено, що 13.01.2016 року позивачем перераховано зі свого спеціального рахунку ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 563200,00 грн в якості оплати за придбані засоби захисту рослин.

На момент перерахування позивачем вказаних коштів ФОП ОСОБА_2 діяла редакція Податкового кодексу України від 07.01.2016 року, в якій відсутній обов'язок відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а цільове використання таких коштів є виключно у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг, до яких і відносяться засоби захисту рослин.

Також суд звертає увагу на лист ФС України від 23.12.2015 року № 27550/6/99-99-19-03-02-15 в якому зазначено, що спрямування коштів зі спеціального рахунку на придбання виробничих факторів, постачальник яких не є платником ПДВ, не буде вважатись нецільовим використанням акумульованих коштів. Даний лист спростовує доводи відповідача в частині незаконного спрямування позивачем коштів із спеціального рахунку на придбання ЗЗР у ФОП ОСОБА_2, яка не зареєстрована платником ПДВ.

Враховуючи наведені обставини у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 08.09.2017.

Щодо висновків суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення форми "ПС" № від 08.09.2017 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Підставою для прийняття вказаного рішення слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог ст. 119.2 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із зміна ми та доповненнями) шляхом подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, за встановленою формою №1-ДФ за VI квартал 2014 року.

Разом з цим, відповідачем жодним чином ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду справи, не мотивовано висновки щодо вчинення позивачем вищевказаного порушення та не зазначено суть такого порушення, представники відповідача не надали обґрунтованих пояснень яким чином позивач допустив порушення за VІ квартал 2014 року, адже календарний рік складається з чотирьох календарних кварталів.

Тому, колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення форми "ПС" № від 08.09.2017 року

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 березня 2019 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.