Справа № 520/229/19
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 р. № 520/229/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Суховарової О.А.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 2040-4335/1309 від 23.10.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване повідомлення-рішення є протиправним, оскільки підставою для його прийняття стало нібито перебування нежитлових приміщень у 2016 році у власності позивача, однак, право власності позивача на нежитлові приміщення припинилося ще у 2011 році, що підтверджується документами доданими до позовної заяви.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 15.03.2019 об 09:15 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник Головного управління ДФС у Харківській області в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Згідно наданого до суду відзиву на позов пояснив, що контролюючим органом було винесене податкове повідомлення-рішення № 2040-4335/1309 від 23.10.2017 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання 98 549,05 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік на об'єкти нежитлової нерухомості, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Постишева, 93, загальною площею 14 303,2 кв. м. згідно інформації, отриманої від Департаменту територіального контролю та довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за гр. ОСОБА_4 до 05.11.2018 року 2496/192348/192348/192323/19значилися нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Постишева, 93. У зв'язку з чим було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідно до п.п. 266.3.2. п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України. Все це, на думку відповідача, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2017 року Головним управлінням ДФС у Харківській області було винесено податкове повідомлення-рішення № 2040-4335/1309 на суму 98 549,05 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України.

З реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що упродовж 2006-2008 років позивачем було придбано нежитлові приміщення за адресою: Харківська область, місто Харків, проспект Постишева, 93, а саме:

- нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-23, 18а, 18б, 47, 47а, 47б, 54-57, 56а, 56б, 56в, 59, 61, 61а, 63-65; 2-го поверху № 1-6,8, 10-13, 17-18, 21-23, 22а; 3-го поверху № 1-13, 13а, 13б, 16-17, 19-21, 21а, 24, 26-31, 34, 34а, 35-40, 41б, 41в, загальною площею 7028,4 кв.м. літ. Н-5, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_1 за р. № 6776 від 28.08.2006 рік;

- нежитлові приміщення 4-го поверху № 1, 1а, 1б, 2-6, 6а, 7-10, 13-16, 19, 21, 21а, 21б, 23-28, 30-32, 32а, 33 в літ. Н-5, загальною площею 3504,4 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_1 за р. № 2991 від 14.05.2007 рік, та акту прийому-передачі від 14.05.2007 року;

- нежитлові приміщення 1-го поверху № 33, 37-44, 65а, площею 227,6 кв.м.; 2-го поверху № 15, 16, 24 площею 52,9 кв.м.; 3-го поверху № 22, 23, 41, 41а, площею 61,8 кв.м.; 4-го поверху № 33а площею 9,0 кв.м.; 5-го поверху № 1, 2, 2а, 3-12, 25-27, 29-33, 33а, 33б, 33в площею 3419,1 кв.м. в літ. Н-5, загальною площею 3770,4 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_1 за р. № 3123 від 28.05.2008 рік.

ОСОБА_5 підприємства "Харкіське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради від 29.10.2018 року №1046890 "Про розгляд запиту" було роз'яснено, що за рахунок зведення перегородок, демонтування раніше існуючих внутрішніх стін та перегородок без втручання в несучі конструкції, уточнення лінійних розмірів, визначених шляхом безпосередніх обмірів, змінилась нумерація приміщень в нежитловій будівлі літ. Н-5 загальною площею 14711, кв.м. та повідомлено, що назва проспекту Постишева перейменовано на проспект Любові Малої згідно рішення 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.11.2015 року (а.с. 24-25).

Відтак, 17 листопада 2011 року Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Гефест" було прийнято рішення про прийняття ОСОБА_4 до складу учасників ТОВ "Компанія Гефест", та збільшення статутного капіталу за рахунок внесення ОСОБА_4 майнового вкладу - нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-8, 8а, 9-13, 18, 18а, 18б, 19-23 , 33, 37, 38, 39, 40, 40а, 40б, 40в, 42, 43, 44, 47, 47а, 47б, 47в, 54, 55, 55а, 56, 65, 65а, 2-го поверху № 1-4, 6, 6а, 8, 10-13, 17-18, 22, 22а, 23, 24; 3-го поверху № 1-13, 13а, 13б, 16-17, 19-21, 21а, 22, 23, 24, 26-31, 34, 34а, 35-40, 41а, 41б, 41в, 41г; 4-го поверху № 1, 1а, 1б,1в, 1г, 1д, 1е,1ж, 1з, 2, 3, 3а, 4, 5, 5а, 6, 6а, 7-10, 13-16, 19, 19а, 21, 21а, 21б, 21в, 21г, 23, 24, 24а, 25, 26, 27, 28, 30-32, 32а, 33, 33а; 5-го поверху № 1, 2, 2а, 3-12, 25-27, 29-33, 33а, 33б, 33в, 33г, 33д, 33е, в літ. Н-5, розташованих за адресою: м. Харків, пр. Постишева, 93, загальною площею 14711,70 кв.м. (а.с. 26).

На виконання рішень, прийнятих на Загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Гефест" 17 листопада 2011 року відповідно до протоколу № 6, ОСОБА_4 у повному обсязі передав до статутного фонду ТОВ "Компанія Гефест" вище перелічені нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Харків, пр. Постишева, 93, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 01 грудня 2011 року (а.с. 27), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 28-35).

Із урахуванням викладеного, Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Гефест" було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.06.2012 року (а.с. 36) та проведено державну реєстрацію прав, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 13.07.2012 року.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що власником вищевказаних нежитлових приміщень є ТОВ "Компанія Гефест" з 13.07.2012 року.

16 листопада 2018 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_6 зверталась до відповідача із заявою про проведення звірки даних щодо нарахованої суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з наданням відповідних документів (а.с. 15-19).

У відповідь позивачу на вищевказану заяву відповідачем було надано інформацію, що згідно даних Державного реєстру речових прав, за громадянином ОСОБА_4 у 2016 році мав у власності вищевказане нерухоме майно.

Стосовно правомірності дій контролюючого органу суд зазначає наступне.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд наголошує на такому.

Відповідно до приписів ст. 265 Податкового кодексу України (на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відповідно до пп. 266.3.2. п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на обєкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений обєкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Відтак, відповідачем було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення лише на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується у відзиві, і поясненнями відповідача безпосередньо у судовому засіданні.

Відповідачем було не дотримано вимоги норми Податкового кодексу України, якою контролюючий орган зобов'язано обчислювати базу оподаткування зокрема, але не виключно, на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Щодо посилання відповідача, що право власності до 05.11.2018 було за позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 45 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 у разі державної реєстрації прав, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. в архівній складовій частині Державного реєстру прав, після внесення до Державного реєстру прав відомостей, передбачених пунктами 41, 42 та 44 цього Порядку, державний реєстратор проставляє у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та/або Державному реєстрі іпотек відмітку про погашення такого запису.

Правила цього пункту в частині проставлення відмітки про погашення запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та/або Державному реєстрі іпотек застосовуються також у разі, коли така державна реєстрація вже проведена в Державному реєстрі прав без проставлення відповідної відмітки під час проведення наступних реєстраційних дій щодо відповідного обєкта нерухомого майна за умови належної ідентифікації такого обєкта у відповідних реєстрах або у разі відсутності необхідності проведення реєстраційних дій - за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав. Таку заяву може подати також особа, записи про яку в Реєстрі прав власності на нерухоме майно залишилися без проставлення відмітки про погашення, або її спадкоємці (правонаступники).

З реєстру прав власності на нерухоме майно згідно відомостей про реєстрацію, який діяв до 01.01.2013 року, вбачається, що власником вищевказаних нежитлових приміщень з 13.07.2012 року є ТОВ "Компанія Гефест" (а.с. 91).

З 01.01.2013 року почала діяти нова система реєстрації правовстановлюючих документів на нерухомість, у зв'язку з чим державним реєстратором не було вчасно проставлено відмітки про погашення права власності щодо вищевказаних будівель за позивачем у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та/або Державному реєстрі іпотек.

Факт погашення записів про право власності відповідач підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зроблені відмітки про погашення від 06.09.2018 та 05.11.2018.

Вищевказані нежитлові приміщення, які були у власності позивача, були передані ТОВ "Компанія Гефест" до статутного фонду, у зв'язку з чим позивач перестав бути платником податку на зазначене нерухоме майно.

Тому нарахування позивачу податкового зобов'язання щодо вищевказаного нерухомого майна є безпідставним, оскільки відсутній об'єкт оподаткування станом на 2016 рік, що як наслідок тягне за собою скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування податкового повідомлення-рішення № Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 2040-4335/1309 від 23.10.2017 року.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, 61091, код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код 39599198) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2040-4335/1309 від 23.10.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, 61091, код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код 39599198) суму сплаченого судового збору у розмірі 985,50 грн. (дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень 50 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2019 року.

Суддя Д.А. Волошин