Справа № 2040/7409/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 р.Справа № 2040/7409/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача Ткаченко С.В.

представник відповідача Фіщук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 08.11.18 року по справі № 2040/7409/18

за позовом Борівського комунального підприємства теплових мереж

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Борівське комунальне підприємство теплових мереж, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просив суд: скасувати податкові повідомлення - рішення від 07.02.2018 року № , яким нараховано штраф у розмірі 176464,80 грн. та № , яким нараховано штраф у розмірі 22205,17 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 року адміністративний позов Борівського комунального підприємства теплових мереж задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме п.п. 14.175 п. 14.1 ст. 14 та ст. 126 ПК України, порушення норм процесуального права, а саме ст. 242 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Зокрема, вказав на те, що передбачена п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України штрафна санкція може бути застосована лише тоді, коли податкове зобов'язання є узгодженим і таким, що сплачене із затримкою на визначені цим пунктом терміни. Податковий кодекс України не містить винятків для застосування за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в залежності від того, як платник податку її сплатив - добровільно чи на підставі рішення суду, в тому числі і у випадку розстрочення його виконання. Щодо посилань позивача відносно порушення п. 102.1 ст.102 ПКУ то п. 115.1 ст. 115 ПКУ передбачено застосування штрафних санкцій (фінансових) санкцій в разі вчинення триваючого порушення податкового законодавства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права та порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 24.01.2018 року ГУ ДФС у Харківській області складено акт №1003/20-40-12-08/32468926 про результати проведення камеральної перевірки підприємства - позивача з питання дотримання термінів сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язання з податку на додану вартість Борівське КПТМ по податкових деклараціях з податку на додану вартість: за березень 2014 року № від 22.04.2014 року, за липень 2014 року № від 19.08.2014 року, за серпень 2014 року № від 18.09 2014 року, за березень 2015 року № від 16.04.2015 року, за квітень 2015 року № від 18.05.2015 року, за травень 2015 року № під 17.06.2015 року, за травень 2016 року № ви 16.06.2016 року, за червень 2016 року № від 18.07.2016 року, за липень 2016 року № від 18.08.2016 року, за серпень 2016 року № від 19.09.2016 року, за вересень 2016 року № від 18.10.2016 року, за жовтень 2016 року № від 16.11.2016 року , за листопад 2016 року № від 19.12.2016 року,за грудень 2016 рику № від 19.01.2017 року, за лютий 2017 року № від 20.03.2017 року, за серпень 2017 року № від 19.09.2017 року, за вересень 2017 року № віл 18.10.2017 року, за жовтень 2017 року від 17.11.2017 року, рішенню ОДІІС України про розстрочення (відстрочення) грошовою зобов'язання (ст.100 ПКУ)) №3/05 від 31.01.2014 року, рішенню суду про розстрочення/відстрочення ПБ (Наказ ДФС 14.04.2016 року №318) № 5 від 29.11.2016рору, чим порушено п. 57.1 ст.57 та ст. 100 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року .

07.02.2018 року ГУ ДФС у Харківській області було винесено податкові повідомлення - рішення № , яким нараховано штраф у розмірі 176464,80 грн. та № , яким нараховано штраф у розмірі 22205,17 грн.

Непогодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що сума штрафних санкцій є складовою податкового зобов'язання, на штрафні санкції поширюється строк давності (1095 днів), а тому податковий орган не мав право застосовувати штрафні санкції за несплату узгоджених податкових зобов'язань за 2014 рік. Нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПКУ, проте як вбачається з розрахунку штрафних санкцій, податковим органом було порушено граничний строк передбачений п. 102.1 ст.102 Податкового кодексу для визначення грошових зобов'язань у вигляді штрафних санкцій щодо вищезазначених декларацій, внаслідок чого прийнято незаконне податкове повідомлення - рішення № про зобов'язання сплатити штраф на загальну суму 176464,80грн. Податковим кодексом передбачено нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання, зазначеного у поданій податковій декларації. Натомість, рішення податкового органу про розстрочення та рішення суду не є податковою звітністю і застосування штрафних санкцій щодо таких документів статтею 126 ПК України не передбачено. Таким чином, на думку суду першої інстанції, застосування податковим органом штрафних санкцій після встановленого строку давності та на документи, які не можуть бути підставою для нарахування штрафних санкцій є незаконними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.14.1.156. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (ПКУ) податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно п.п. 14.1.157. зазначеної статті податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Підпунктом 14.1.265. вказаної статті визначено, що штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно п. 102.1. ст.102 ПКУ контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Аналізуючи положення підпунктів 14.1.156, 14.1.157, 14.1.265 пункту 14.1 статті 14, пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає, що сума штрафних санкцій є складовою податкового зобов'язання, на штрафні санкції поширюється строк давності (1095 днів), а тому податковий орган не мав право застосовувати штрафні санкції за несплату узгоджених податкових зобов'язань за 2014 рік.

Відповідно до пункту 126.1. статті 126 ПКУ, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Керуючись наведеними вище нормами Податкового кодексу, колегія суддів вважає, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПКУ.

Як вбачається з розрахунку штрафних санкцій, податковим органом було порушено граничний строк передбачений п. 102.1 ст.102 Податкового кодексу для визначення грошових зобов'язань у вигляді штрафних санкцій щодо вищезазначених декларацій, внаслідок чого прийнято незаконне податкове повідомлення - рішення № про зобов'язання сплатити штраф на загальну суму 176464,80грн.

Така правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду у постанові від 10.05.2018р. по справі №820/3544/17(К/9901/34710/18).

Також, як вбачається з цифрових даних акту перевірки під «датою операції» вважається дата зарахування грошових коштів до бюджету, як сплату податкового зобов'язання по ПДВ на підставі платіжних доручень Борівського КПТМ.

Водночас, в розрахунку штрафних санкцій до оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, датою операції вважається кінцевий термін для визначення кількості днів затримки для нарахування штрафних санкцій в порядку, визначеному п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що до складу документів, які були охоплені камеральною перевіркою податкової звітності та на підставі яких податковий орган визначив грошові зобов'язання для нарахування штрафних санкцій увійшли рішення ОДПС України про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (ст.100 ПКУ) від 30.01.2014р. №3/05, на яке нараховано штрафні санкції на загальну суму 23607,82грн., рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу (Наказ ДФС від 14.04.16р. №318) №5 від 29.11.2016р., на яке нараховано штрафні санкції на загальну суму 14491,58грн.

Колегія суддів зазначає, що порядок прийняття рішень розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків визначено ст.100 гл.9 «Погашення податкового боргу платника податків» Податкового кодексу.

Так, п. 100.1 ст.100 ПКУ зазначено, що розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу.

Наказом Міністерства доходів і зборів України 10 жовтня 2013 року № 574 затверджено порядок розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, який діє на виконання ст. 100 ПКУ.

Дія цього Порядку поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів і нерезидентів), юридичних осіб (резидентів і нерезидентів) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок зі сплати податків та зборів згідно з Кодексом.

Згідно п.1.4. Порядку, розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) вважається наданим, якщо на підставі заяви платника податків прийнято відповідне рішення органу доходів і зборів та укладено договір про розстрочення (відстрочення).

На підставі пунктів 1.5.-1.6. Порядку, період при сплаті розстрочених (відстрочених) грошових зобов'язань (податкового боргу) дорівнює календарному місяцю або іншому строку за згодою сторін, який зафіксовано у договорі про розстрочення (відстрочення). На суму розстроченого (відстроченого) грошового зобов'язання (податкового боргу) нараховуються проценти за кожний календарний день користування платником розстроченням (відстроченням) грошових зобов'язань (податкового боргу).

Сума нарахованих процентів, не сплачена платником податків у строки, визначені договором про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу), визнається сумою податкового боргу платника податків.

Пунктом 3.5. Порядку передбачено, що не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття або отримання рішення орган доходів і зборів за місцем обліку платника податків (або за місцем обліку його грошового зобов'язання (податкового боргу)) укладає з цим платником договір про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) затвердженого зразка. Строк дії договору починається з дати його підписання.

Відповідно до п. 3.6. Порядку у день укладання договору про розстрочення (відстрочення) підрозділ, до функцій якого належать питання розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу), вносить до журналу відомості про укладений договір, які переносяться до ІС органів доходів і зборів. Не пізніше дня, наступного за днем внесення до журналу відомостей про укладений договір, копія такого договору передається підрозділу, до функцій якого належить ведення обліку надходжень з податків, зборів, платежів, для проведення звірки повноти та правильності відображення розстрочених (відстрочених) сум в ІС органів доходів і зборів.

Пункт 3.7. Порядку вказує, що якщо на дату підписання договору суми грошових зобов'язань (податкового боргу) платника податків були вже частково погашені, то в договорі зазначається сума грошового зобов'язання (податкового боргу), визначеного в ІС на дату підписання договору.

Якщо договір про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу) укладається пізніше дня прийняття рішення про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу), то таке рішення є підставою для ненарахування: пені, нарахованої за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов'язання, сума якого підлягає розстроченню (відстроченню), за період з початку дії розстрочення (відстрочення) до дати підписання договору; штрафу, нарахованого за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків, за період з початку дії розстрочення (відстрочення) до дати підписання договору.

На розстрочені (відстрочені) грошові зобов'язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу).

Таким чином, Податковим кодексом встановлено, що обов'язки перенесення строків сплати грошових зобов'язань при розстроченні (відстроченні) грошового зобов'язання (податкового боргу) регулюються договором, укладеним між податковим органом та платником податків.

Отже, документом для нарахування штрафних санкцій згідно вимог ст.126 Податкового кодексу є податкова декларація з податку на додану вартість, у якій визначається сума грошового зобов'язання, що підлягає сплаті у строки, встановлені ст. 57 ПКУ.

Натомість, рішення про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу) не є підставою для нарахування штрафних санкцій та/або пені, а лише є підставою для укладення відповідного договору, без якого рішення податкового органу є неправомочним.

Судом встановлено, що в повідомленнях - рішеннях, що оскаржуються, зазначено, що встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного пунктом 57.1 ст.57 Податкового кодексу України та на підставі статті 126 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.57.1 ст.57 ПКУ платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок надання податкової декларації по ПДВ та строки розрахунків з бюджетом встановлено статтею 203 ПК України.

Відповідно до з п.203.1. податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з п.203.2. сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Пункт 126.1. ст.126 ПКУ визначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що Податковим кодексом передбачено нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання, зазначеного у поданій податковій декларації.

Натомість, рішення податкового органу про розстрочення та рішення суду не є податковою звітністю і застосування штрафних санкцій щодо таких документів статтею 126 Податкового кодексу не передбачено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що застосування податковим органом штрафних санкцій після встановленого строку давності та на документи, які не можуть бути підставою для нарахування штрафних санкцій є незаконним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 року по справі 2040/7409/18 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 року по справі № 2040/7409/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 20.03.2019 року