Справа № 420/260/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/260/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря - Філімоненко А.О.,

сторін:

3-тя особа - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83), за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) про визнання протиправним та скасувати відповідь, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому, просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати відповідь Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вих. № М-13128/0-7625/0/37-18;

- Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 для безкоштовного отримання у приватну власність земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівництва» орієнтовною площею 0.1 га, яка розташована: Одеська область, Овідіопольський район, за межами села Нова Долина напроти земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3» згідно графічного матеріалу поданого разом із заявою 26.09.2018 року.

В обґрунтування адміністративного позову Позивачем зазначено, що перешкоди для надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою для безкоштовного отримання у приватну власність земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівництва» - відсутні; підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для безкоштовного отримання у приватну власність земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівництва» є такими, що не відповідають законодавству України та порушують права позивача.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням до розгляду.

12.02.2019 року, від Відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 33-40). В обгрунтування відзиву зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Головним управлінням надана мотивована відмова у наданні дозволу Позивачу на розробку документації із землеустрою щодо отримання земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1 га. Стосовно вимоги, щодо зобов'язання Головного управління надати Позивачу дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо отримання земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1 га за межами с. Нова Долина, напроти ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3, вважають, що задоволення такої вимоги, є грубим порушенням вимог статті 6 Конституції України, а тому суд, не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів.

14.02.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с. 50-58).

26.02.2019 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про вступ у справу його як 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

26.02.2019 року, протокольною ухвалою суду, ОСОБА_1 залучено у якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору до участі у справі.

Позивач та представник відповідача у судове засідання, яке було призначено на 11.03.2019 року, не з'явились, повідомлені належним чином.

3-тя особа у судовому засіданні позовні вимоги Позивача підтримала повністю та просив суд задовольнити вказаний адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення 3-ї особи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Позивач, 26.09.2018 року звернулась через електронну пошту (odesa ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою: «на підставі вимог статей 116, 118, 121 і 122 Земельного кодексу України прошу дати дозвіл на розробку документації із землеустрою для безкоштовного отримання у приватну власність земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівництва» орієнтовною площею 0.1 га, яка розташована: Одеська область, "'Овідіопольський район, за межами села Нова Долина напроти земельної ділянки з кадастровим омером НОМЕР_4», до заяви додано графічний матеріал з розміщенням земельної ділянки, копію паспорта та ІПН (а.с. 10-15).

Відповідач, 25.10.2018 року, направив на адресу позивача лист вих. № М-13128/0-7625/0/37-18 (а.с. 16-17), відповідно до якого, останньому було відмовлено у задоволенні заяви, в якому зазначив про те, що продовжується процес наповнення Державного земельного кадастру відомостями про земельні ділянки. Це призводить до ситуації, коли на Публічної кадастровій карті, відомості про земельні ділянки відсутні і громадянин сприймають цю інформацію як ніби відповідні земельні ділянки перебувають у запасі, а при перевірці архівних матеріалів з'ясовується що земельна ділянка знаходиться у власності або використовується, а відомості про них не внесені до Державного земельного кадастру (не присвоєно кадастровий номер). Також виникає ситуація, коли земельні ділянки, на які претендують громадяни і звертаються до Головного управління про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, не відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності, а належати до інших категорій земель, зокрема водного фонду (прибережні захисні смуги), лісогосподарського призначення (вкриті чагарниками), природоохоронного чи іншого призначення.

Також у відповіді Відповідач надав інформацію - що він забезпечує підбір земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у межах норм безоплатної приватизації. Перелік таких земельних ділянок знаходиться на сайті Головного управління, також Відповідач зазначив, що цей перелік постійно оновлюватиметься.

Крім того зазначено, що дані про земельну ділянку, яку Позивач хоче отримати у власність не внесена до Державного земельного кадастру, і як наслідок неможливо встановити причетність земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення державної власності, що не надана у власність або використання, відсутність встановлених до неї обмежень і інших факторів, які можуть призвести до порушення вимог земельного законодавства.

Після проведення планових робіт про наповнення Державного земельного кадастру і з'ясування інформації про належність цієї земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка не надана у власність або використання, відсутності встановлених до неї обмежень та інших факторів які можуть привести до порушень вимог земельного законодавства, така земельна ділянка буде включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у межах норм безоплатної приватизації.

Позивачу рекомендовано вибрати інше місце розташування земельної ділянки.

Не погодившись з відмовою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Оцінюючи оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд не погоджується з відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для безкоштовного отримання у приватну власність земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівництва», яка викладена у листі № М-13128/0-7625/0/37-18 від 25.10.2018 року, виходячи з наступного.

Повноваження Головноо управліня Держгеокадастру в Одеській області у спірних правовідносинах регулюються Земельним кодексом України, Законом України "Про землеустрій", постановою Кабінету Міністрів України "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру", Положенням про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333.

Нормативно-правовим актом, який регулює земельні відносини з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, є Земельний кодекс України.

Статтею 19 Земельного кодексу України встановлені наступні категорії земель за основним цільовим призначенням: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до частини 1 статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Так, за визначенням частини першої статті 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною 2 статті 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

При цьому пунктом "а" частини третьої статті 22 ЗК України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Крім того, частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 6, 7 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, вимоги Земельного кодексу України визначають вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є тотожнім з наданням земельної ділянки у власність, оскільки, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття рішення про надання її у власність.

Земельний масив, в якому позивачем обрано бажане місце розташування земельної ділянки містився у додатку до наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області № 225 від 18.09.2018 року (а.с.19-20).

З огляду на зазначене, обґрунтування Відповідача, які викладені в листі № М-13128/0-7625/0/37-18 від 25.10.2018 року, не є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівництва», тому право позивача на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівництва», є порушеним.

В оскаржуваній відмові ГУ Держгеокадастру в Одеській області не наведено жодної з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 08 травня 2018 року у справі №815/3799/17.

При цьому, позивач просить визнати протиправною та скасувати відповідь на звернення № М-13128/0-7625/0/37-18 від 25.10.2018 року, однак суд звертає увагу на те, що ця відповідь не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а е листом, яким позивача проінформовано про розгляд його звернення та прийняття рішення.

Тобто, в даному випадку ефективним способом захисту прав позивача є визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, яка викладена у листі за № М-13128/0-7625/0/37-18 від 25.10.2018 року, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівинцтва», орієнтовною площею 0,1 га, яка розташована: Одеська область, Овідіопольський район, за межами села Нова Долина, напроти замельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3», з виходом судом за межі позовних вимог у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України.

Що стосується позовної вимоги, в якій позивач просить зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 для безкоштовного отримання у приватну власність земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівництва» орієнтовною площею 0.1 га, яка розташована: Одеська область, Овідіопольський район, за межами села Нова Долина напроти земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3» згідно графічного матеріалу, поданого разом із заявою 26.09.2018 року, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Підпунктом 13 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З наведеного вбачається, що Головне управління Держгеокадастру в Одеській області має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наведеними положеннями чинного законодавства визначені підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, підстави, порядок, строки для відмови у наданні такого дозволу, тобто відповідач має прийняти одне з двох, передбачених законом рішень.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі також "Рекомендація R (80)2") під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №815/3799/17, від 21 серпня 2018 року у справі №810/3393/17.

Окрім того, згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою для безкоштовного отримання у приватну власність земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівинцтва», орієнтовною площею 0,1 га, яка розташована: Одеська область, Овідіопольський район, за межами села Нова Долина, напроти замельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3», оскільки саме по собі судове рішення про визнання відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнано протиправною відмову, яка викладена у листі за № М-13128/0-7625/0/37-18 від 25.10.2018 року, оскільки відмова з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення із негативними наслідками, передбаченими чинним законодавством..

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Європейський суд з прав людини висловив позицію у справі "Щокін проти України" (рішення від 14.10.2010), у якій дійшов висновку, що "…перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним".

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості рішення, що міститься у відповіді за № М-13128/0-7625/0/37-18 від 25.10.2018 року, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, яка викладена у листі за № М-13128/0-7625/0/37-18 від 25.10.2018 року та зобов'язання повторно розглянути заяву ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 139, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83), за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) про визнання протиправним та скасувати відповідь, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, яка викладена у листі за № М-13128/0-7625/0/37-18 від 25.10.2018 року, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для безкоштовного отримання у приватну власність земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівинцтва», орієнтовною площею 0,1 га, яка розташована: Одеська область, Овідіопольський район, за межами села Нова Долина, напроти замельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3».

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути заяву про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою для безкоштовного отримання у приватну власність земельної ділянки для « 01.05 індивідуального садівинцтва», орієнтовною площею 0,1 га, яка розташована: Одеська область, Овідіопольський район, за межами села Нова Долина, напроти замельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (код платника - НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Одеській області () судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 20.03.2019 року.

Суддя Бутенко А.В.

.