Справа № 0340/1916/18
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 березня 2019 року

Київ

справа №0340/1916/18

касаційне провадження №К/9901/7161/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №0340/1916/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у вересні 2018 року звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.08.2018 №, яким збільшено позивачу грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 544240,97грн., №, яким збільшено позивачу грошове зобов'язання з військового збору на суму 45353,42грн.

Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 23.10.2018 позовні вимоги задовольнив.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 05.02.2019 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 залишив без змін.

Головне управління ДФС у Волинській області 11.03.2019 звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №0340/1916/18 є вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 28.08.2018 №, яким збільшено позивачу грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 544240,97грн., №, яким збільшено позивачу грошове зобов'язання з військового збору на суму 45353,42грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що акцизний податок з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є доходом державного бюджету, а не підприємця, витрати з його сплати не є такими, що належать до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів від провадження господарської діяльності.

Суди дійшли висновку про те, що акцизний податок та податок на додану вартість є непрямими податками, природа яких полягає в тому, що такі податки є частиною вартості товару (послуги), яку сплачує покупець товару або послуги, а особою, зобов'язаною перерахувати такий податок до бюджету, є продавець товару або послуги.

Також суди дійшли висновку, що не дивлячись на відсутність до 01.01.2017 чіткого визначення у Податковому кодексі України права фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування не включати до доходу суми акцизного податку з реалізованих в порядку роздрібної торгівлі підакцизних товарів, у 2016 році позивач правомірно не включив акцизний податок до доходу, оскільки він повністю перерахував вказаний податок до бюджету, що свідчить про відсутність доходу на суму зазначеного податку.

Скаржник у касаційній скарзі не наводить обґрунтованих доводів, які б спростовували правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій.

Дана справа, призначена та розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, у касаційній скарзі містяться застереження щодо застосування положень підпункту «в» та «г» пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, утім такі доводи відповідача жодними доказами не підтверджені. Суд першої інстанції правильно відніс справу до категорії справ незначної складності у відповідності до частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інших випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається, а Верховним Судом не установлено.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

За таких обставин суд касаційної інстанції вважає касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019, ухвалену за результатами апеляційного перегляду рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, необґрунтованою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини першої, пунктом 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Головному управлінню ДФС у Волинській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №0340/1916/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк