Справа № 453/404/17
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 453/404/17
Провадження № 2-а/461/125/19
УХВАЛА

20.03.2019 м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є. отримавши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса: 82600, Львівська обл., м. Сколе, вул. Мазепи, 6), ОСОБА_2 (адреса: 82600, Львівська обл., м. Сколе, вул. Мазепи, 6) до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (адреса: 82400, Львівська обл., м. Стрий, вул. Котляревського, 27), Відділу Держгеокадастру в Сколівському районі (адреса: 82600, Львівська обл., м. Скол, вул. Стрийська, 30), Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області (адреса: 82613, Львівська обл., Сколівський р-н, смт. Верхнє Синьовидне, вул. Січових Стрільців, 45), Сколівської державної нотаріальної контори (адреса: 82600, Львівська обл., м.Сколе, вул. Чайковського, 6), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79000, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

18.03.2019 року до Галицького районного суду м. Львова з Львівського окружного адміністративного суду поступили матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Відділу Держгеокадастру в Сколівському районі, Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, Сколівської державної нотаріальної контори, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

19.03.2019 року матеріали справи передано судді Радченку В.Є. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.03.2019 р.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, приходжу я, як суддя Радченко В.Є., заявляю самовідвід з метою уникнення сумнівів в обєктивності та неупередженості, а також у звязку з порушенням порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу, враховуючи наступне

В провадженні судді Радченка В.Є. перебувала вказана справа №453/404/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Відділу Держгеокадастру в Сколівському районі, Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, Сколівської державної нотаріальної контори, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

08 січня 2019 року суддею Радченко В.Є. прийнято ухвалу, якою зазначену справу №453/404/17 передано на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду. Вказаною ухвалою суддя висловив остаточну правову позицію щодо неможливості розгляду вказаної справи Галицьким районним судом м. Львова з посиланням на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, національне законодавство з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Ухвала судді Радченка В.Є. від 08 січня 2019 року не оскаржувалась та вступила в законну силу 11.02.2019 р.

Питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі (ч.1 ст.40 КАС України).

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим зїздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним обєктивного рішення у справі.

Відповідно до ст.9 Конституції України, ст.2 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин також можна застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Наявність безсторонності визначається у тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у учасників процесу у його безсторонності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен заявляти самовідвід.

Згідно з ч. 1 ст.39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 КАС відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд повинен бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу судді (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, об'єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов'язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст. 6 Конвенції може вважатись тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

У справі Деблет проти Бельгії Європейський суд вказав, що не можна вважати неупередженим суддю, якщо суддя раніше мав можливість ознайомитись зі справою, її учасниками , скласти свою думку ще до того, як розпочався даний судовий розгляд.

Крім цього, суддя заявляю самовідвід у звязку з порушенням порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 КАС України.

19.03.2019 року матеріали справи передано судді Радченку В.Є. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Ч. 13 ст. 31 КАС України встановлено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, визначених цим Кодексом.

08 січня 2019 року суддею Радченко В.Є. прийнято ухвалу, якою зазначену справу №453/404/17 передано на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду. Вказаною ухвалою суддя висловив остаточну правову позицію щодо неможливості розгляду вказаної справи Галицьким районним судом м.Львова з посиланням на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, національне законодавство з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Ухвала судді Радченка В.Є. від 08 січня 2019 року не оскаржувалась та вступила в законну силу 11.02.2019 р. Мною остаточно вирішено, що ця справа повинна розглядатись Львівським оружним адміністративним судом. Відповідно до ст.30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються. Ухвала суду від 08.01.2019 р. про неможливість розгляду справи Галицьким районним судом м.Львова є такою, що набрала законної сили, вона не скасована і я вже остаточно висловив свою правову позицію щодо підсудності по ній. Це виключає можливість подальшої моєї участі у цій справі.

Матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Відділу Держгеокадастру в Сколівському районі, Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, Сколівської державної нотаріальної контори, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди станом на день поступлення з Львівського окружного адміністративного суду, а саме станом на 18 березня 2019 року, в провадженні судді Радченка не перебували, оскільки розгляд такої справи суддя Радченко В.Є. закінчив шляхом винесенням ухвали 08 січня 2019 року.

Отже, матеріали вказаної справи неправомірно передано судді Радченку В.Є. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.03.2019 р.

Вважаю, що визначення складу суду для вказаної судової справи повинне здійснюватись на підставі ст. 31 КАС України шляхом визначення судді Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою при автоматизованому розподілі справ.

Враховуючи, що самовідвід заявлено до відкриття провадження у справі, самовідвід є вмотивованим з обґрунтуванням підстав для самовідводу, вважаю за необхідне питання про самовідвід задовольнити.

Керуючись ст.ст.31, 36, 39, 40 КАС України, суддя, -

у х в а л и в :

Заявити собі самовідвід від розгляду справи №453/404/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса: 82600, Львівська обл., м. Сколе, вул. Мазепи, 6), ОСОБА_2 (адреса: 82600, Львівська обл., м. Сколе, вул. Мазепи, 6) до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (адреса: 82400, Львівська обл., м. Стрий, вул. Котляревського, 27), Відділу Держгеокадастру в Сколівському районі (адреса: 82600, Львівська обл., м. Скол, вул. Стрийська, 30), Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області (адреса: 82613, Львівська обл., Сколівський р-н, смт. Верхнє Синьовидне, вул. Січових Стрільців, 45), Сколівської державної нотаріальної контори (адреса: 82600, Львівська обл., м.Сколе, вул. Чайковського, 6), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79000, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Матеріали справи №453/404/17 передати на автоматичний розподіл та в порядку, визначеному ст. 31 КАС України.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: Радченко В.Є.