Справа № 160/9577/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2019 року Справа № 160/9577/18
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просила:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії громадянці ОСОБА_1 у розмірі 59% загальної суми грошового забезпечення за 23 роки вислуги та відмови в перерахунку пенсії відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як звільненої зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), протиправними;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії громадянці ОСОБА_1, призначити та виплачувати основний розмір пенсії на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 64% відповідних сум грошового забезпечення за 23 роки вислуги, починаючи з 01.09.2016 року з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що свідоцтво про хворобу № 125, яке видане 23.05.2016 року ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області", є належним документом, який підтверджує наявність хвороби, яка зумовлює непридатність до служби в поліції, що і стало підставою для звільнення позивача зі служби на підставі п.2 (через хворобу) ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", що в свою чергу надає право позивачу на призначення їй пенсії за вислугу років у розмірі 64% від відповідного грошового забезпечення.
Ухвалою суду від 08.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
25.01.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що при застосуванні п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію України до матеріалів пенсійної справи позивача долучене свідоцтво про хворобу № 125, яке видане 23.05.2016 року, за даними якого позивача визнано непридатною до військової служби в мирний час, обмежено придатною у воєнний час, як це було передбачено раніше діючим Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та зазначається, що зазначеній категорії осіб проводити збільшення розміру пенсії на 5% при звільненні зі служби з поліції через хворобу можливо за умовами надання рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
31.01.2019 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
13.03.2019 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення по суті справи, в якій було підтримано позицію викладену в позовній заяві та у відповіді на відзив.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ та в Національній поліції України.
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 23.05.2016 року № 127 о/с позивач була звільнена зі служби в поліції за п.2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про національну поліцію». Цим же наказом позивачу було установлено вислугу років на день звільнення у календарному обчисленні 23 роки 06 місяць 13 днів.
Підставою звільнення позивача стало свідоцтво про хворобу № 125 від 23.05.2016 року, що було видане військово-лікарською комісією ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України по Дніпропетровській області», відповідно до якого встановлено наявність у позивача захворювання, яке пов'язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час.
Так, з 24.06.2016 року позивачу було призначено пенсію за вислугою років.
20.11.2018 року Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було повідомлено позивача, що згідно протоколу за пенсійною справою від 01.09.2016 року - основний розмір пенсії складає 59% грошового забезпечення.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач і звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.
Визнання протиправною відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити такі дії є предметом судового розгляду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
Пунктом «а» частини 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу), передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до п. 1.1 Положення про діяльність військово-лікарської комісії системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001 (надалі Порядок № 85) медичний огляд проводиться з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров'я, фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.
Згідно з п. 1.117 Порядку № 85 свідоцтво про хворобу складається: у мирний час на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.
Встановлені обставини справи свідчать, що за результатами проходження позивачем медичного огляду, військово-лікарською комісією ДУ ТМО МВС України по Дніпропетровській області було видано свідоцтво про хворобу № 125 від 23.05.2016 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 має захворювання, пов'язане з проходження служби в органах внутрішніх справ, в зв'язку з чим, її визнано непридатною до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
У зв'язку з чим, наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 127 о/с від 23.05.2016 року позивача було звільнено зі служби в поліції.
Таким чином, оскільки вислуга позивача складає 23 роки, то до основного розміру пенсії у 55% необхідно додати 9% за 3 роки вислуги понад 20 років. З огляду на вказане суд дійшов висновку, що розмір пенсії позивача повинен складати 64% (55%+9%).
При цьому, суд зазначає, що доводи відповідача про невідповідність висновку лікарської комісії дослівному формулюванню звільнення через хворобу, яке зазначене в п. 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» є безпідставними, оскільки визначальним в даному випадку є підстава звільнення позивача з поліції. Підставою для звільнення позивача зі служби слугувала хвороба, що в свою чергу, зазначено в військово-лікарських документах складених відносно позивача.
ОСОБА_1 визнана непридатною до служби, в свою чергу ототожнення непридатності позивача до військової служби в мирний час із непридатністю до служби в поліції є вірним з огляду на віднесення служби в поліції до військової служби відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Також слід зазначити, що наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 127 о/с від 23.05.2016 року про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" є чинним та не оскражувався.
Крім того, видане уповноваженим органом на проведення медичного огляду осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ з метою визначення їх придатності за станом здоров'я до служби в органах внутрішніх справ - ДУ "ТМО МВС України по Кіровоградській області" свідоцтво про хворобу від 23.05.2016 року № 125 є належним документом, прийнятим у межах повноважень та у спосіб визначений нормативними актами, що регламентують діяльність таких комісій, яке підтверджує наявність у позивача хвороби, що зумовлює його непридатність до служби в поліції та є підставою для звільнення позивача за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу).
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу в розмірі 64 % відповідних сум грошового забезпечення (55 % за 20 років вислуги + 9 % за 3 роки понад цю вислугу) є протиправною, оскільки відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підставою для призначення відповідачем позивачу пенсії у підвищеному розмірі є факт звільнення особи на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", а не зміст висновку військово-лікарської комісії про непридатність до служби.
При цьому необхідно зазначити, що форма свідоцтва про хворобу, передбачена Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, який затверджено наказом МВС України № 85 від 06.02.2001р. і містить графу п. 13 «Постанова військово-лікарської комісії про придатність до військової служби», і будь-які зміни до вказаного наказу у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» у встановленому чинним законодавством порядку не вносились як на час проходження позивачем медичного огляду за результатами якого видано свідоцтва про хворобу № 125 від 23.05.2016 року, так і під час звільнення позивача.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 77, 78, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії громадянці ОСОБА_1 у розмірі 59% загальної суми грошового забезпечення за 23 роки вислуги та відмови в перерахунку пенсії відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як звільненої зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), протиправними;
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії громадянці ОСОБА_1, призначити та виплачувати основний розмір пенсії на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 64% відповідних сум грошового забезпечення за 23 роки вислуги, починаючи з 01.09.2016 року з урахуванням фактично виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський