Справа № 9901/995/18
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2019 року

Київ

справа №9901/995/18

адміністративне провадження №П/9901/995/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - ОСОБА_1,

суддів - Бевзенка В. М.,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_5

до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України

про визнання протиправними та скасування рішень від 05 листопада 2018 року №1924/ко-18 та від 21 грудня 2018 року №1984/ко-18, зобов'язання вчинення дій та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

28 грудня 2018 року ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся до Верховного Суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС, Комісія) про визнання протиправними та скасування рішень від 05 листопада 2018 року №1924/ко-18 та від 21 грудня 2018 року, зобов'язання відновити процедуру кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді на етапі розгляду заяви від 13 серпня 2018 року щодо перегляду результатів практичного завдання або надання можливості повторного складання практичного завдання відповідно до абзацу 4 ч. 2 ст. 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 грудня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами суддівського досьє йому випадково стало відомо, що 05 листопада 2018 року Комісією було прийнято рішення про відмову у перегляді рішення від 18 липня 2018 року у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді щодо результатів виконаного позивачем практичного завдання з тих підстав, що Комісією підстав для перегляду свого рішення не встановлено. 21 грудня 2018 року відповідачем прийнято рішення про невідповідність ОСОБА_5 займаній посаді та внесення подання до Вищої ради правосуддя з рекомендацією звільнення його з посади. Позивач вважає зазначені рішення Комісії такими, що грубо порушують його права. Вважає, що рішення Комісії від 05 листопада 2018 року було прийнято з порушенням передбаченої законодавством процедури, таємно, без внесення його на порядок денний, без обговорення та розгляду. На думку позивача, рішення ВККС від 05 листопада 2018 року стало преюдиційним для подальших дій відповідача, що позбавило позивача можливості ефективного правового захисту своїх прав. Крім того, посилається на те, що внаслідок протиправної поведінки відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативному впливі на ділову репутацію як юриста і завдало душевних страждань за рахунок впливу на загальний добробут та клімат родини (т. 1 а.с. 1-7).

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до Суду відзив на позову заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити. Відповідач зазначив, що перегляд рішення, прийнятого палатою чи колегією Комісії щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання, є правом Комісії, а не її обов'язком. Підстав для перегляду рішення Комісії від 18 липня 2018 року №173/зп-18 про затвердження результатів складеного учасником іспиту ОСОБА_5 16 квітня 2018 року практичного завдання Комісією не встановлено. Крім того, зазначає, що ОСОБА_5 не вказує, які саме порушення були допущені Комісією при затвердженні результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» та в чому полягають ці порушення, а також які норми закону було порушено Комісією. Таким чином, вважає, що оскаржувані позивачем рішення Комісії ґрунтуються на законодавчо визначених підставах та прийняті з дотриманням процедури і визначених ч. 2 ст. 2 КАС України критеріїв для їх прийняття (т. 3 а.с. 1-9).

Позивачем до Суду надано відповідь на відзив відповідача, в якому вказано на безпідставність наведених у відзиві обґрунтувань.

Також позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній, посилаючись на помилковість зазначення номерів оскаржуваних рішень просив визнати протиправними та скасувати рішення від 05 листопада 2018 року №1924/ко-18 та від 21 грудня 2018 року №1984/КО-18, зобов'язати відповідача відновити процедуру кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді з етапу розгляду заяви від 13 серпня 2018 року щодо перегляду результатів практичного завдання або надати можливість повторного складання практичного завдання відповідно до абзацу 4 ч. 2 ст. 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000,00грн.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_5 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинення дій та стягнення моральної шкоди та відкрито провадження у справі №П/9901/995/18. Розгляд справи призначено на 31 січня 2019 року.

За клопотанням представника відповідача 31 січня 2019 року розгляду справи було відкладено до 21 лютого 2019 року.

В судовому засіданні, призначеному на 21 лютого 2019 року, з приводу неотримання позивачем відзиву на позову заяву розгляд справи було відкладено до 05 березня 2019 року.

05 березня 2019 року розгляд даної адміністративної справи не відбувся у зв'язку з участю колегії суддів у розгляді виборчої апеляційної скарги. Судове засідання у справі призначено на 19 березня 2019 року.

Позивач та представник відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, до Суду надали заяви про здійснення розгляду справи без їхньої участі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи Суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Суду від 20 березня 2019 року позивачу поновлено строк звернення до Суду з даним адміністративним позовом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів встановила наступне.

Указом Президента України «Про призначення суддів» №1286/2003 від 11 листопада 2003 року ОСОБА_5 призначено суддею Суворовського районного суду міста Одеси строком на п'ять років (т. 2 а.с. 24).

Постановою Верховної Ради України від 16 квітня 2009 року №1279-VІ ОСОБА_5 обрано на посаду судді Суворовського районного суду міста Одеси безстроково (т. 1 а.с. 29-31, т. 2 а.с. 24).

Постановою Верховної Ради України від 02 грудня 2010 року №2758-VІ ОСОБА_5 обрано на посаду судді Одеського окружного адміністративного суду (т. 2 а.с. 36-37).

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01 лютого 2018 року №8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді згідно з додатком 1; встановлено черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання: перший етап - складення іспиту, другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди. Згідно з додатком 1 ОСОБА_5 включений до списку суддів, стосовно яких рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року призначено проведення кваліфікаційного оцінювання (т.2 а.с. 63-64, 67).

Відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02 березня 2018 року №33/зп-18, зокрема, визначено графік проведення іспиту в межах кваліфікаційного оцінювання суддів, призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року - 16 квітня 2018 року для суддів місцевих судів (адміністративна юрисдикція) та встановлено мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала у разі набрання суддею 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складання анонімного письмового тестування, 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання (т. 2 а.с. 65-66, 68).

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 18 липня 2018 року №173/зп-18 затверджено кодовані результати складеного суддями 16 квітня 2018 року анонімного письмового тестування та кодовані результати виконаного суддями 16 квітня 2018 року практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів, згідно яких позивач за результатом анонімного письмового тестування набрав 66,375 бала та за виконання практичного завдання - 22,5 балів (т. 2 а.с. 69-71).

13 серпня 2018 року позивачем на адресу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України направлено заяву, в якій зазначено, що 16 квітня 2018 року під час складання практичного завдання позивач знаходився в стані надзвичайного емоційного хвилювання внаслідок сімейних негараздів, що вплинуло на якість виконаної практичної роботи. ОСОБА_5 також просив повторно перевірити написане ним практичне завдання або надати можливість скласти практичне завдання повторно (т. 1 а.с. 8).

05 листопада 2018 року Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення №1924/КО-18, яким ОСОБА_5 відмовлено у перегляді рішення Комісії від 18 липня 2018 року №173/зп-18 щодо результатів виконаного практичного завдання у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді (т.2 а.с. 73, т. 3 а.с. 11-12).

20 грудня 2018 року позивач звернувся до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з заявою про надання йому можливості ознайомитись з його суддівським досьє (т. 2 а.с. 4).

21 грудня 2018 року Вищою кваліфікаційною комісією суддів України ухвалено рішення №1984/ко-18, яким суддю Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 визнано таким, що не склав іспит для суддів місцевих та апеляційних судів, призначений рішенням Комісії від 02 березня 2018 року №33/зп-18; відмовлено судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року №8/зп-18, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів; визнано суддю Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 таким, що не відповідає займаній посаді; вирішено внести до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 78-80, т. 3 а.с. 13-15).

Не погодившись з правомірністю рішень ВККС від 05 листопада 2018 року №1924/ко-18 та від 21 грудня 2018 року №1984/ко-18, ОСОБА_5 звернувся до Суду з цим позовом.

У відповідності до положень статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

За правилами частин першої, другої та п'ятої статті 83 Закон №1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Відповідно до частин першої і другої статті 85 Закону №1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. ВККС зобов'язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.

Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року №143/зп-16 затвердила Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення), а рішенням від 04 листопада 2016 року №144/зп-16 затвердила Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання.

За визначенням пункту 1 розділу І Порядку іспит - це встановлений Законом етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/ або кандидата на посаду судді.

Іспит проводиться ВККС з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності. Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання (пункт 2 розділу І Порядку).

Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна); 2) професійна етика; 3) доброчесність (пункт 1 глави 1 розділу ІІ Положення).

За приписами пунктів 1 - 3 глави 2 розділу ІІ Положення Відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні; ефективність здійснення правосуддя; діяльність щодо підвищення фахового рівня. Показники «рівень знань у сфері права» та «рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні» оцінюються під час іспиту на підставі відповідно анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.

За змістом пунктів 1 і 4 глави 6 розділу ІІ Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності професійної етики та доброчесності.

У підпункті 5.1 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення визначено, що критерії компетентності оцінюються так: професійна компетентність (за показниками, отриманими під час іспиту) - 300 балів, з яких: рівень знань у сфері права - 90 балів; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів; ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді - 80 балів; діяльність щодо підвищення фахового рівня - 10 балів; особиста компетентність - 100 балів; соціальна компетентність - 100 балів.

За правилами пунктів 6.1 - 6.4 глави 6 розділу ІІ Положення мінімально допустимим є бал, отриманий за результатами оцінки критерію кваліфікаційного оцінювання, який дозволяє судді (кандидату на посаду судді) продовжувати участь у кваліфікаційному оцінюванні. Мінімально допустимий бал визначається для: анонімного письмового тестування; виконання практичного завдання; іспиту. Мінімально допустимі бали при складенні анонімного письмового тестування та виконанні практичного завдання визначаються рішенням Комісії за критеріальним методом відповідно до Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів. Мінімально допустимий бал при виконанні практичного завдання встановлюється для визначення мінімально допустимого бала іспиту. Мінімально допустимий бал іспиту визначається рішенням Комісії за сумою мінімально допустимих балів анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.

Пунктами 7 - 9 глави 6 розділу ІІ Положення передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами складення анонімного письмового тестування набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до виконання практичного завдання, припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімально допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу «Дослідження досьє та співбесіда», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.

Відповідно до пункту 1 розділу V Положення організація та проведення кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності судді займаній посаді здійснюється за правилами, встановленими цим Положенням, з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Згідно з пунктом 9 розділу V Положення мінімально допустимий бал іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді - 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах цього іспиту.

За пунктом 10 розділу V Положення за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.

Згідно з положеннями частин другої і третьої статті 88 Закон №1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків

Колегія суддів зазначає, що суддя, роботу якого оцінюють, повинен мати змогу оскаржити результати незадовільного оцінювання, особливо, якщо зачіпаються громадянські права судді в розумінні статті 6 Європейської конвенції з прав людини; і що серйознішими можуть бути наслідки оцінювання для судді, то важливішими є такі права на ефективне оскарження. Для того, щоб з'ясувати, чи порядок оскарження є дієвим на практиці та чи може він призвести до дієвої зміни рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, необхідно ретельно проаналізувати процедуру оцінювання, включно з оскарженням, після того, як зазначену процедуру оцінювання пройде значна кількість суддів (п. 81 Висновку ОБСЄ/БДІПЛ щодо Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 червня 2017 року).

Колегія суддів враховує, що для забезпечення незалежності судової системи рішення про звільнення суддів мають ухвалюватись з дотриманням справедливих процедур, які забезпечують об'єктивність і неупередженість, та встановлені у національному законодавстві.

При цьому, важливим запобіжником суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому є можливість оскаржити рішення по суті.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі «Обермейєр проти Австрії» (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії» (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY)).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що Комісія для цілей проведення іспиту встановила як мінімально допустимий бал для іспиту загалом, так і для анонімного письмового тестування і практичного завдання, як дві необхідні умови набрання мінімально допустимого бала в межах цього іспиту. Так, мінімально допустимим балом іспиту є отримання за кожен з його етапів бала, який становить 50 і більше відсотків від максимально можливого бала, встановленого для цих етапів, тобто 45 балів за результатами анонімного письмового тестування та не менше 60 балів - за виконання практичного завдання.

З матеріалів справи вбачається та не спростовується позивачем, що останній за виконання практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання набрав 22,5 бала, що становить менше необхідного мінімально допустимого бала в складеному ним іспиті.

Зміст позовних вимог ОСОБА_5 фактично зводиться до незгоди останнього з рішенням ВККС від 05 листопада 2018 року №1924/ко-18, яке позивач вважає прийнятим з порушенням передбаченої законодавством процедури, таємно, без внесення його на порядок денний, без обговорення та розгляду, і яке, на його думку, стало преюдиційним для подальших дій відповідача, та позбавило позивача можливості ефективного правового захисту своїх прав.

Приписами частини 2 статті 85 Закону №1402-VIII (зі змінами, внесеними Законом України від 12 липня 2018 року №2509-VІІІ «При внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», який набрав чинності 05 серпня 2018 року) передбачено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України у пленарному складі може переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання.

Пунктом 3.1.8 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 13 жовтня 2016 року №81/зп-16, особа, стосовно якої має розглядатися питання, повідомляється про дату, час і місце проведення засідання Комісії не пізніше як за 10 днів до засідання Комісії (палати, колегії) шляхом розміщення інформації про це на офіційному веб-сайті Комісії, а також за потреби шляхом направлення повідомлення засобами поштового зв'язку, електронної пошти та/або факсу (телефаксу) (за наявності).

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (розділ «Засідання комісії - Порядок денний»), Вищою кваліфікаційною комісією суддів України повідомлялось про засідання, що відбулось 05 листопада 2018 року у приміщенні Комісії за адресою: м. Київ, вул. Механізаторів, 9 (на п'ятому поверсі). На порядку денному зазначеного засідання розглядалось питання про перегляд рішень Комісії у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді щодо результатів виконання практичного завдання (відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Комісією здійснено розгляд заяви ОСОБА_5 щодо перегляду результатів виконаного ним в межах кваліфікаційного оцінювання практичного завдання, за результатом розгляду якого ухвалено рішення від 05 листопада 2018 року №1924/ко-18 про відмову у такому перегляді. В зазначеному рішенні відповідач послався на відсутність підстав для перегляду рішення Комісії від 18 липня 2018 року №173/зп-18, а також зазначив, що законодавством не передбачено повторного виконання практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді.

Суд вважає такими, що заслуговують на увагу твердження позивача про неможливість ідентифікації з розміщеного Комісією оголошення з порядком денним на 05 листопада 2018 року особи, стосовно якої вирішувалось питання про перегляд рішення Комісії у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді щодо результатів виконання практичного завдання.

Натомість посилання позивача на порушення його гарантій на можливість ефективного правового захисту своїх прав шляхом перегляду Комісією у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді результату виконаного ним практичного завдання Суд оцінює критично, оскільки на законодавчому рівні можливість перегляду Вищою кваліфікаційною комісією суддів України рішень Комісії закріплено лише шляхом внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», який набрав чинності 05 серпня 2018 року. Тобто, на час проходження позивачем процедури кваліфікаційного оцінювання на етапі складення іспиту зазначена правова норма не існувала.

Суд враховує, що допущення Комісією порушень в частині неналежного повідомлення позивача про розгляд щодо нього питання перегляду рішення Комісії щодо результатів виконання практичного завдання не може свідчити про протиправність ухваленого Комісією 05 листопада 2018 року рішення з огляду на відсутність для такого перегляду обґрунтованих підстав. Таким чином, Суд вважає, що зазначене рішення прийнято Комісією в межах наданих їй повноважень та у спосіб, передбачений діючим законодавством.

Як вже зазначалось Судом, кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Рівень знань у сфері права та рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні є самостійними (самодостатніми) показниками визначення рівня професійної компетентності судді, кожен з яких, відповідно до пунктів 2, 3 глави 2 розділу ІІ Положення, має на меті проявити і оцінити різні аспекти професійної підготовки і кваліфікації судді.

Під час кваліфікаційного оцінювання Комісія вирішує питання відповідності судді займаній посаді, тому така особа повинна підтвердити свою відповідність за усіма критеріями та відповідними їм показниками у тій послідовності, яку встановила Комісія.

За правилами пункту 9 глави 6 розділу ІІ Положення суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу «Дослідження досьє та співбесіда», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.

Таким чином, об'єктивні результати кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_5 на етапі виконаного ним практичного завдання прямо підтверджують нездатність чи небажання судді виконувати свої обов'язки на мінімально прийнятному рівні.

У відповідності з вимогами Закону №1402-VIII Судом досліджено, що кваліфікаційне оцінювання проводив повноважений склад членів ВККС; рішення підписали усі члени ВККС, які брали участь у кваліфікаційному оцінюванні і брали участь у його ухваленні; рішення містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що висловлення в спірному рішенні від 21 грудня 2018 року №1984/ко-18 пропозиції внесення до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_5 з посади судді ґрунтується на Прикінцевих і перехідних положеннях Закону №1402-VIII. Втім, на цьому етапі ВККС, з огляду на свій законодавчо визначений правовий статус, не вирішує і не може вирішувати питання щодо подальшого виконання суддею професійних обов'язків.

Зважаючи на встановлені в цій справі обставини та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Комісії від 21 грудня 2018 року №1984/ко-18 відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є обґрунтованим та пропорційним. Підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_5 про зобов'язання відновити процедуру кваліфікаційного оцінювання щодо нього на відповідність займаній посаді на етапі розгляду заяви від 13 серпня 2018 року щодо перегляду результатів практичного завдання або надання можливості повторного складання практичного завдання відповідно до абзацу 4 ч. 2 ст. 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00грн. є похідними від позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень ВККС від 05 листопада 2018 року №1924/ко-18 та від 21 грудня 2018 року №1984/ко-18, Суд також не вбачає підстав для їх задоволення.

Крім того, щодо позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди Суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодувати моральну шкоду, заподіяну протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, можна тільки за наявності настання певних обставин у життєвому устрої особи, як то моральні страждання, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Однак під час провадження у даній справі позивачем взагалі не наведено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди у 100000,00грн., та якими доказами це підтверджується, не надано належних доказів щодо втрати ним нормальних життєвих зв'язків та необхідності вчинення додаткових зусиль для організації його життя.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 266, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (, 01601, м. Київ, вул. Липська, б. 18/5) про визнання протиправними та скасування рішень від 05 листопада 2018 року №1924/ко-18 та від 21 грудня 2018 року №1984/ко-18, зобов'язання вчинення дій та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до ОСОБА_6 Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

ОСОБА_2

В.П. ОСОБА_7 ОСОБА_4