Справа № 824/249/19-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

20 березня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/249/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Маренич І.В., розглянувши матеріали адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" до приватного виконавеця ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" звернулось до суду з позовом, у якому просить :

- визнати протиправними дії приватного виконавця ОСОБА_1 щодо винесення постанови про накладення штрафу від 11.02.2019 року за виконавчим провадженням №58086200 ;

- скасувати постанову приватного виконавця ОСОБА_1 про накладення штрафу від 11.02.2019 року за виконавчим провадженням №58086200.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.03.2019 р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п'ятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали, позивач подав до суду клопотання про усунення недоліків.

Частиною 1 ст. 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевірити наявність передумов і порядок здійснення права на звернення до суду, існування підстав для відкриття провадження в адміністративній справі, суд зазначає наступне.

З матеріалів позову видно, що 08.12.2017 р. рішенням Господарського суду Чернівецької області, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.2018 р., постановою Верховного Суду від 04.07.2018 р., у справі №926/2275/17 за первісним позовом ТОВ "Велтс" до ТОВ "Соковий завод Сокирянський" про витребування майна зі зберігання та за зустрічним позовом ТОВ "Соковий завод Сокирянський" до ТОВ "Велтс" про стягнення заборгованості в сумі 1937861,95 грн.,первісний позов задоволено. Витребувано на користь ТОВ "Велтс" зі зберігання сік яблучний концентрований, освітлений, в кількості 113111 кг, загальною вартістю 2270024,33 грн (без ПДВ), що переданий на зберігання ТОВ "Соковий завод Сокирянський". Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Велтс" на користь ТОВ "Соковий завод Сокирянський" 480510,47 грн основного боргу, 184077,66 грн пені, 94968,74 грн інфляційних витрат, 20947,17 грн 3% річних та 11707,56 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову в частині стягнення 410,40 грн пені, 470,48 грн 3% річних та 1156947,30 грн витрат на зберігання відмовлено.

11.02.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області ОСОБА_1, винесено постанову про накладення штрафу в межах виконавчого провадження №58086200.

У позові позивач стверджував, що приватний виконавець ОСОБА_1 05.02.2019 р. у супроводженні невідомих осіб та представника стягувача прибули на територію товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський", проте безпідставно витребуваного майна не вилучили, про що у присутності понятих склали акт.

Позивач вказує, що жодних дій по вилученню майна приватним виконавцем ОСОБА_1 не вчинено, а тому і безпідставним є винесення постанови про накладення штрафу в межах виконавчого провадження №58086200, у зв'язку з чим 28.02.2019 р. (Вх.№2206/19 від 05.03.2019 р.) позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з вказаним позовом.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду виключно у тому випадку, якщо законом не встановлений інший порядок їх оскарження.

Водночас, нормами чинного законодавства встановлені особливі правила оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця при виконанні ним судових рішень, ухвалених, зокрема, у господарських та цивільних справах.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 339 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч. 1 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 343 ГПК України).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що оскарження рішення, дії або бездіяльності виконавця під час примусового виконання ним рішення господарського суду (наказів господарського суду) здійснюється за правилами господарського судочинства.

Аналогічні положення стосуються також спорів, пов'язаних із примусовим виконанням рішень судів, прийнятих в порядку цивільного судочинства (ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Як вже зазначалося, ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII містить правило, відповідно до якого оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця щодо виконання судового рішення здійснюється до того суду, який таке рішення ухвалив (у даному випадку до господарського суду).

Будь-яких особливостей чи винятків із наведеного правила щодо оскарження постанов про стягнення виконавчого збору, про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафу норми Закону № 1404-VIII чи будь-якого іншого законодавчого акту не містять.

Верховний Суд України у постановах від 24.02.2016 р. у справі № 6-3077цс15, від 11.11.2015 р. у справі № 6-2187цс15 висловив правовий висновок, згідно якого якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

ОСОБА_2 Верховного Суду від наведених правових висновків Верховного Суду України відповідно до п.п. 8 п. 1 розділу VII Перехідні положення КАС України не відступила, а тому підстави для їх неврахування при розгляді даної справи відсутні.

З огляду на це, як зазначалося, інший, відмінний від ч. 1 ст. 287 КАС України порядок оскарження рішень дій чи бездіяльності виконавця щодо виконання ним рішень судів у цивільних та господарських справах, встановлений ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII та відповідними положеннями ЦПК України та ГПК України. Винятків із цього правила щодо оскарження постанов виконавця про стягнення основної винагороди, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів норми чинного законодавства не містять.

При цьому, ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII ("рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом") стосується виключно виконавчих проваджень, у яких виконуються не рішення судів, а рішення інших органів. У тому числі зазначена норма стосується виконавчих проваджень, які відкрито з виконання згаданих постанов виконавця, які в силу п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII є виконавчими документами. При цьому, наведені положення ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII жодним чином не поширюють юрисдикцію адміністративних судів на оскарження власне постанов державного (приватного) виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів.

Отже, оскарження всіх постанов виконавця, у тому числі про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, ухвалених у виконавчому провадженні з виконання рішення суду, здійснюється в порядку ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII, тобто до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що поданий позивачем позов до Чернівецького окружного адміністративного суду не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця під час виконання судового рішення господарського суду.

Отже, даний позов має розглядатися Господарським судом Чернівецької області

Частиною 1 ст. 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Суд зазначає, що з метою повернення суми сплаченого судового збору позивач може звернутися до суду з відповідною заявою.

Керуючись статтями 170, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" до приватного виконавця ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя І.В. Маренич