Справа № 806/2158/18
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м.Житомир справа № 806/2158/18

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача Сачка А.В.,

представника відповідача Іваненка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконними та скасування висновку і наказів, зобов`язання поновити на посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати незаконними та скасувати висновки службової перевірки щодо нього, проведеної на підставі наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 27.12.2017 №6344;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №1761 від 20.11.2017 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності";

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №278 від 13.03.2018 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності";

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 11.04.2018 №341 о/с.

- поновити його на посаді інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції України у Житомирській області з 11.04.2018 з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позивач вважає, що висновки службового розслідування грунтуються на припущеннях, а вищевказані накази є протиправними та такими, що винесені з порушенням вимог чинного законодавства.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Липи В.А. від 15.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

На підставі розпорядження Житомирського окружного адміністративного суду про призначення повторного автоматизованого розподілу від 19.11.2018 №306 справу №806/2158/18 протоколом від 19.11.2018 було передано на розгляд судді Панкеєвій В.А (а.с.111-117).

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Панкеєвої В.А. від 21.11.2018 справу №806/2158/18 прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач та представник позивача в судових засіданнях позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.32-35).

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 обіймав посаду інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції України у Житомирській області.

23.10.2017 наказом №5173 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України "Про призначення та проведення службового розслідування" призначено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни, зокрема, інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Житомирі Департаменту патрульної поліції (далі - УПП) лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразились у неправомірному застосуванні фізичної сили (а.с.37).

За результатами вказаного службового рослідування 20.11.2017 складено Висновок службового розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни, зокрема, інспектором роти № 1 батальйону УПП, лейтенантом поліції ОСОБА_1 .

Зі змісту даного висновку встановлено, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні вимог п.п.1-4, 7-10 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 № 4/1, п.п.1-2 ч.1 ст.18 , ст.ст.37-38, ч.3 ст.43, ч.1 ст.44, ч.3, ч.6 ст.45, п.1 ч.1 ст.64 Закону України "Про національну поліцію", ст. ст.261, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 7 розділу 3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС № 1376 від 06.11.2015, Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та пунктів 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363, а саме безпідставне застосування фізичної сили та спеціальних засобів, неправомірного затримання громадянина ОСОБА_2 , інспектора роти № 1 батальйону УПП ОСОБА_1 , враховуючи наявне дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, попереджено про неповну посадову відповідність (а.с.48-58).

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.11.2017 №1761 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" відповідно до п.5 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 попереджено про неповну службову відповідність за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні вимог п.п.1-4, 7-10 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 № 4/1, п.п.1-2 ч.1 ст.18 , ст.ст.37-38, ч.3 ст.43, ч.1 ст.44, ч.3, ч.6 ст.45, п.1 ч.1 ст.64 Закону України "Про національну поліцію", ст. ст.261, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 7 розділу 3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС № 1376 від 06.11.2015, Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та пунктів 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363 (а.с.60).

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 20.11.2017 №1761 11.01.2018 складено акт про відмову за підписом т.в.о. заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП, старшого інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП ОСОБА_3 , інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП ОСОБА_4 (а.с.59).

27.12.2017 наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №6344 "Про призначення та проведення службового розслідування" призначено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни, зокрема, інспектором роти № 1 батальйону УПП лейтенантом ОСОБА_1 , що виразились у грубому порушенні Правил етичної поведінки поліцейських під час спілкування із громадянином ОСОБА_5 (а.с.63).

За результатами проведеного розслідування складено висновок від 21.02.2018, яким встановлено, зокрема, що в діях інспектора роти № 1 батальйону УПП лейтенанта ОСОБА_1 вбачається порушення службової дисципліни, за яке Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" передбачена дисциплінарна відповідальність. За вчинення такого дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.1, 3-4 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", п.1, 3 ч.1 ст.18 та ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до п.8 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" позивача ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, застосовано найсуворіший захід дисциплінарного впливу у вигляді звільнення з органів Національної поліції України (а.с.71-74).

Наказом відповідача від 12.03.2018 № 278 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" інспектора роти № 1 батальйону УПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушені вимог п.1, 3, 4 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", ч.1 ст. 18, ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до п.8 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (а.с.15).

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 12.03.2018 №278 05 квітня 2018 року було складено акт за підписом старшого інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП ОСОБА_3 , начальника відділу кадрового забезпечення УПП ОСОБА_7 та старшого інспектора з особливих доручень відділу кадрового забезпечення УПП ОСОБА_8 (а.с.76).

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по особовому складу від 11.04.2018 №341 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с.16).

Позивач вважає, вказані висновок службового розслідування відносно нього, складений на підставі наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 27.12.2017 №6344 "Про призначення та проведення службового розслідування" та накази протиправними і такими, що прийняті без належних правових підстав, а тому звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним наказам, суд зазначає наступне.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII, із змінами і доповненнями (далі - Закон №580-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У частині 1 статті 18 Закону №580-VIII визначені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до частини 1, 2 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 77 Закону №580-VIII визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, п. 6 ч. 1 вказаної статті передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV, який не втратив чинність і продовжував діяти як станом на момент вчинення проступку позивачем, так і на момент накладення дисциплінарного стягнення.

Так, згідно ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

Статею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 (далі - Інструкція), яка була чинною до 21.12.2018.

За визначенням, наведеним у пункті 1.2. Інструкції №230 службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин.

Відповідно до п.2.6. вказаної Інструкції підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 6.2.2. Інструкції №230 передбачено, що у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов`язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта. Акт засвідчується підписами не менше двох осіб, одна з яких обов`язково повинна бути виконавцем. Акт у триденний строк з моменту складання в установленому порядку реєструється в канцелярії (секретаріаті) за місцем проходження служби виконавця, а в разі неможливості - в органі (підрозділі) внутрішніх справ, працівник якого допустив порушення, після чого вказаний акт приєднується до матеріалів службового розслідування. У разі відмови особи надати пояснення на підставі статті 63 Конституції України цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на бланку пояснення, без складання акта.

Особа рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, стосовно якої проводиться службове розслідування має право, за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України (п.6.3.5. Інструкції №230).

Відповідно до пункту 9.1. зазначеної Інструкції після затвердження висновку службового розслідування його оригінал та матеріали службового розслідування, а також наказ про накладення дисциплінарного стягнення (за наявності) передаються до канцелярії (секретаріату) підрозділу, де проходить службу виконавець, що проводив службове розслідування. У випадку проведення службового розслідування комісією оригінали матеріалів зберігаються в канцелярії (секретаріаті) підрозділу - основного виконавця, який визначається начальником, що призначив службове розслідування.

Пунктом 9.3. Інструкції передбачено, що копії висновків за результатами службових розслідувань, під час проведення яких встановлені факти порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни і до винних ужито заходів дисциплінарного впливу, разом з копіями відповідних наказів начальниками структурних підрозділів МВС, органів та підрозділів внутрішніх справ протягом трьох днів з дати підписання наказу надсилаються до кадрових апаратів відповідно МВС, ГУМВС, УМВС, ВНЗ, науково-дослідних установ МВС для обліку, узагальнення та залучення до особових справ.

Відповідно до ст.18 Дисциплінарного статуту передбачено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважається виконаним після видання наказу по особовому складу.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконними та скасування висновків службової перевірки щодо ОСОБА_1 , проведеної на підставі наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 27.12.2017 №6344, суд зазначає наступне.

Згідно пунктів 8.1., 8.7. Інструкції №230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.

За результатами проведеного розслідування на підставі наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 27.12.2017 №6344 складено висновок від 21.02.2018, яким встановлено, зокрема, що в діях інспектора роти № 1 батальйону УПП лейтенанта ОСОБА_1 вбачається порушення службової дисципліни (а.с.71-74).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 7 лютого 2017 року у справі №800/45/16 та підтримано Верховним Судом у постанові від 11 травня 2018 року у справі №766/7172/17.

У даній справі спосіб захисту, обраний ОСОБА_1 , не є належним та ефективним з точки зору статті зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Навіть у випадку встановлення судом помилковості висновків розслідування відносно позивача, суд не матиме змоги у межах предмету спору ефективно захистити права позивача, так як оскаржувані ним висновки розслідування не створюють для позивача будь-яких наслідків.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.02.2018 по справі № 800/191/17 відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що визнання незаконними та скасування висновків службового розслідування ніяким чином не відновить порушених прав позивача, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

З приводу оскаржуваного наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.11.2017 №1761 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність суд зазначає наступне.

Наказом від 23.10.2017 №5173 призначено службове розслідування з метою встановлення обставин за фактом можливого неправомірного застосування фізичної сили інспектором роти № 1 батальону УПП лейтенантом ОСОБА_1 .

Під час перевірки скарги ОСОБА_2 на поліцейських були відібрані пояснення у останнього, який повідомив, що 08.09.2017 його безпідставно зупинили та тримали на місці, на його прохання пред`явити відеодоказ правопорушення поліцейські не реагували (а.с.38-39, 46).

В своєму поясненні громадянин ОСОБА_9 посилається на те, що працівники батальйону УПП не представилися та безпідставно одягли на водія авто "Chevrolet Aveo" кайданки. Просить звернути увагу на поведінку працівників поліції, які поводять себе не гідно (а.с.40).

Зі змісту пояснень працівників поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 встановлено, що станом на 12.09.2017 їм не надходило рапортів від інспекторів ОСОБА_13 та ОСОБА_1 з приводу застосування фізичної сили або спец засобів (а.с.41-43).

Під час проведення службового розслідування 27.10.2017 ОСОБА_1 письмово пояснив, що 08.09.2017 під час несення служби було виявлено автомобіль "Chevrolet Aveo", який було зупинено у зв`язку з порушенням ПДР. Водію було пред`явлено посвідчення та запропоновано ознайомитись з відео доказами в службовому автомобілі. Зазначив, що водій поводив себе зухвало, ображав поліцейських, відмовився надавати будь-які документи (а.с.45).

Зі змісту висновку від 20.11.2017 встановлено, що 20.09.2017 за вх. № 11954 на адресу УПП надійшли матеріали звернення громадянина ОСОБА_2 та громадянина ОСОБА_9 , які скаржаться на протиправні, на їхню думку, дії працівників батальйону УПП, які мали місце 08.09.2017. Вказано, що 08.09.2017 близько 14 год 30 хв автомобіль "Chevrolet Aveo" був зупинений працівниками патрульної поліції, які згодом підійшли до автомобіля заявника та почали звинувачувати в порушенні ПДР України, при цьому не представилися та на прохання пред`явити будь-які докази стосовно правопорушення відмовилися. Через 30 хв. до автомобіля заявника знову підійшли інспектори патрульної поліції та наполягали на відвідуванні їхнього службового автомобіля для перегляду відео доказів, на що громадянин ОСОБА_2 відмовився, так як інспектори патрульної поліції відмовлялися представлятися та пред`являти свої службові посвідчення на закону вимогу останнього, а також додав, що не може вільно пересуватися, пояснюючи це тим, що у нього травмована права нога.

В подальшому інспектори патрульної поліції повідомили громадянина ОСОБА_2 щодо обмеження його пересування та не обґрунтували жодної підстави такого адміністративного заходу на останнього. Згодом заявник сів до свого автомобіля та почав рух. Проїхавши близько 100-200 метрів побачив в дзеркалі заднього виду автомобіль патрульної поліції з проблисковими маячками у зв`язку з чим здійснив зупинку.

В подальшому без попередження інспектори патрульної поліції почали проникати в салон автомобіля "Chevrolet Aveo" та силою витягувати водія - громадянина ОСОБА_2 з салону транспортного засобу, при цьому другий інспектор патрульної поліції відкрив праві передні дверцята та проник в салон транспортного засобу і витягнув ключі із автомобіля, а також виштовхнув громадянина ОСОБА_2 з салону його автомобіля. В подальшому працівники поліції силою завели руки за спину, одягли кайданки на обидві руки та заштовхали заявника в салон службового автомобіля.

За вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні вимог п.п.1-4, 7-10 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 № 4/1, п.п.1-2 ч.1 ст.18 , ст.ст.37-38, ч.3 ст.43, ч.1 ст.44, ч.3, ч.6 ст.45, п.1 ч.1 ст.64 Закону України "Про національну поліцію", ст. ст.261, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 7 розділу 3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС № 1376 від 06.11.2015, Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та пунктів 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українеи від 28.12.2011 № 1363, а саме безпідставне застосування фізичної сили та спеціальних засобів, неправомірного затримання громадянина ОСОБА_2 , інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Житомирі Департаменту патрульної поліції Гуріна К.С., враховуючи наявне дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, попереджено про неповну посадову відповідність (а.с.48-58).

Відповідно до ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу:

- дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

- захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

- поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

- дотримуватися норм професійної та службової етики;

- берегти державну таємницю;

- у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб;

- стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою;

- постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

- сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

- виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

- з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 37 Закону №580-VIII передбачено, що поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України. Відлік часу утримання затриманої фізичної особи в спеціально відведених для цього приміщеннях рахується з моменту її фактичного затримання. У випадках, визначених частиною другою цієї статті, поліцейські повинні негайно викликати медичних працівників до місця фактичного знаходження таких осіб, а також, за можливості, поінформувати членів сім`ї. Поліцейський може тимчасово обмежити фактичне володіння річчю або пересування транспортного засобу для запобігання небезпеці, якщо є достатні підстави вважати, що річ або транспортний засіб можуть бути використані особою з метою посягання на своє життя і здоров`я або на життя чи здоров`я іншої людини, або пошкодження чужої речі. На вимогу особи поліцейський зобов`язаний повідомити про причини застосування ним відповідних заходів. Обмеження фактичного володіння річчю здійснюється на підставах та в порядку, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення. Обмеження фактичного володіння річчю здійснюється шляхом вилучення речі в її фактичного володільця, обмеження її перенесення або перевезення. Поліцейський зобов`язаний у письмовій формі повідомити свого керівника про тимчасове обмеження фактичного володіння річчю особи, а також зобов`язаний скласти протокол про здійснення тимчасового обмеження фактичного володіння річчю та вручити протокол цій особі. Тимчасове обмеження пересування особи та перенесення або перевезення речі негайно припиняється, якщо немає необхідності здійснювати такий захід.

Згідно ст.38 вказаного Закону поліція може проникнути до житла чи іншого володіння особи без вмотивованого рішення суду лише в невідкладних випадках, пов`язаних із:

1) рятуванням життя людей та цінного майна під час надзвичайних ситуацій;

2) безпосереднім переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні злочину;

3) припиненням злочину, що загрожує життю осіб, які знаходяться в житлі або іншому володінні.

Проникнення поліцейського до житла чи іншого володіння особи не може обмежувати її права користуватися власним майном. Про застосування вказаного поліцейського заходу обов`язково складається протокол.

Частиною 3 стаття 43 Закону №580-VIII визначено, що вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом (ч.1 ст.44 даного Закону).

Відповідно до ч.6 ст.45 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний у письмовій формі повідомити свого керівника про застосування до особи спеціального засобу. Якщо поліцейський заподіяв особі поранення або каліцтво внаслідок застосування до неї спеціального засобу, керівник такого поліцейського зобов`язаний негайно повідомити про це відповідного прокурора.

Пунктом 7 Розділу 3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 під час складання протоколу про адміністративне затримання посадова особа, що його здійснює, роз`яснює особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Відповідно до Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та пунктів 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1363, під час складання протоколу про адміністративне затримання особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, роз`яснюється її право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Згідно зі ст.261 КУпАП Про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Статтею 268 КупАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4цього Кодексу. При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу. Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.

Як встановлено з пояснень працівників роти № 1 батальйону УПП рапортів від ОСОБА_1 з приводу застосування фізичної сили та/або спеціальних засобів не надходило.

Доказів складення протоколу адміністративного затримання громадянина ОСОБА_2 інспектрами патрульної поліції до матеріалів справи також не надано.

На підтвердження правомірності застосування до позивача вказаного дисциплінарного стягнення, відповідачем був наданий відеодоказ обставин, які мали місце 08.09.2017 за участю ОСОБА_2 , а саме відеозапис зі службового відеореєстратора.

З оглянутого в судовому засіданні відеодоказу судом встановлено, що 08.09.2017 екіпажем автопатруля в складі позивача та інспектора лейтенанта поліції ОСОБА_13 було здійснено патрулювання на а/д М-21 Житомир-М.Подільський. Вказаним екіпажем зупинено автомобіль "Chevrolet Aveo", н.з. НОМЕР_1 та інспектором ОСОБА_13 водію даного транспортного засобу пред`явлено вимогу надати документи на, що водій відповів відмовою та попросив інспекторів пред`явити службові посвідчення, пояснити причину зупинки та надати для перегляду відеодоказ правопорушення.

Відеозапис свідчить, що в порушення вимог ч.3 ст.18, ч.2 ст.35, ст.38 Закону України "Про Національну поліцію" позивач ОСОБА_1 жодним чином не представився, не поінформував водія про конкретну причину зупинення ними транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки, згодом безпідставно проник до автомобіля ОСОБА_2 , шляхом відкривання правих передніх дверей автомобіля, потім розстібнув ремінь безпеки водія ОСОБА_2 , чим допоміг інспектору ОСОБА_13 силою витягти водія з машини. Крім того, безпідставно застосував до ОСОБА_2 фізичну силу, а саме здійснив загін його лівої руки за спину, чим допоміг інспектору ОСОБА_13 одягнути спецзасіб - кайданки. Після застосування до ОСОБА_2 кайданок, інспектор ОСОБА_13 помістив його до службового автомобіля, тобто інспектори фактично затримали водія.

Крім того, суд зауважує, що в подальшому ОСОБА_1 в порушення вимог ст.261 КУпАП, п.7 р.3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС № 1376 від 06.11.2015, Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та пунктів 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363 не було складено протокол адміністративного затримання, не було роз`яснено затриманому водію права передбачені ст ст.55-56, 59, 63 Конституції України, ст.268 КУпАП, не роз`яснено право на отримання безоплатної правової допомоги та не було в письмовій формі повідомлено свого керівника про застосування до особи спеціального засобу, що є порушенням ч.1 ст.44, ч.3, 6 ст.45 Закону України "Про Національну поліцію ".

Позивачем під час надання письмових пояснень від 27.10.2017 жодним чином не обґрунтовано підстав для застосування до громадянина ОСОБА_2 спеціальних засобів.

В судому засіданні позивач пояснив, що на водія одягнули кайданки у зв`язку з тим, що під час зупинки він неодноразово погрожував вибігти на дорогу та кинутися під машину, а тому для його безпеки було застовано спецзасіб.

Суд не приймає до уваги надані пояснення, оскільки на переглянутому відеозаписі відсутні вказані погрози як і жодні неправомірні дії з боку водія.

Позивач посилається на те, що він не був ознайомлений з наказом відповідача від 23.10.2017 №5173 "Про призначення та проведення службового розслідування", з Висновком службового розслідування від 20.11.2017, з наказом від 20.11.2017 №1761 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та зазначає, що про їх існування дізнався лише після звільнення зі служби. Письмові пояснення від 27.10.2017 надавав не під час службового розслідування, а за зверненням ОСОБА_9 щодо можливих неправомірних дій працівників поліції.

Суд звертає увагу, що жодною нормою Інструкції № 230 не передбачено обов`язку виконавця щодо ознайомлення з наказом про призначення службового розслідування та висновком службового розслідування.

Судом встановлено, що у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 20.11.2017 № 3161 11.01.2018 складено акт про відмову, який відповідає вимогам п.6.2.2. Інструкції № 230 (а.с.59).

По вказаному факту в якості свідків було допитано ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , який підтвердили, що 11.01.2018 ОСОБА_1 дійсно відмовився від ознайомлення з наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.11.2017 №1761 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності". Вказані події відбувались 11.01.2018 у кабінеті ОСОБА_3 .

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивача про необізнаність з приводу службового розслідування щодо нього спростовується наявністю письмових пояснень в матеріалах справи та наявним актом про відмову від ознайомлення з наказом від 20.11.2017 №1761 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, підстави для визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №1761 від 20.11.2017 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" у суду відсутні.

Щодо вимоги позивача визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №278 від 12.03.2018 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, у зв`язку із встановленими обставинами по факту порушення дисципліни та з урахуванням наказу №278 від 12.03.2018, наказом по особовому складу від 11.04.2018 №341 ОСОБА_1 звільнено зі служби (а.с.16).

16.05.2018 наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по особовому складу №474 о/с внесено зміни до наказу Департаменту патрульної поліції від 11.04.2018 №341 о/с у частині звільнення зі служби, а саме: "з 11 квітня 2018 року, із відрахуванням з грошового забезпечення за 8 діб використаної частини щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років в календарному обчисленні становить 03 роки 00 місяців 25 днів" замінено словами і цифрами "з 17 квітня 2018 року із відрахуванням з грошового забезпечення за 8 діб використаної частини щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років в календарному обчисленні становить 03 роки 01 місяців 01 день" (а.с.194).

Вказані накази винесені за результатами службового розслідування, висновки якого були сформовані 21.02.2018.

Так, підставою для призначення розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни, зокрема, інспектора ОСОБА_1 стало звернення ОСОБА_5 по події, що сталась 25.11.2017 близько 02 год. 00 хв.

У свої поясненнях громадянин ОСОБА_5 повідомив, що 25.02.2017 повертався на службовому автомобілі з м.Бердичева в с.Гаврилівка, Вишгородського району, Київської області. Перетинаючи перехрестя автодороги "Житомир-Могилів-Подільський" та поворот на смт.Новогуйвинське, побачив приблизно за 25-30 метрів, без увімкнених габаритних вогнів та без вимкнених проблискових маячків службовий автомобіль патрульної поліції. В подальшому, у громадянина ОСОБА_5 виникла підозра, що вказаний екіпаж спеціально перебуває у засідці, для того аби виявляти водіїв які проїжджають дане перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофору. Проїхавши вказане перехрестя, вказаний громадянин зупинився і з дотриманням ПДР України та підійшов до даного патрульного автомобіля попередньо увімкнувши відеокамеру мобільного телефону.

28.11.2017 до управління надійшла скарга на працівників патрульної поліції від громадянина ОСОБА_5 щодо неправомірних дій, що виразились у грубому порушенні та нетактовному поводженні із заявником та ненаданні службових посвідчень.

В ході проведеної службового розслідування та вивченням матеріалів встановлено, що в період часу з 20 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. 25.11.2017, інспектор роти №1 батальйону УПП лейтенант поліції ОСОБА_1 заступив на чергування, по охороні публічного порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху окремої ділянки автодороги "Житомир-Могилів-Подільський", в складі автопатруля "Барс-205" на службовому автомобілі "Тоуota Ргіus" номерний знак НОМЕР_2 (на синьому фоні) спільно з інспектором роти №1 батальйону УПП лейтенантом поліції ОСОБА_15 та поліцейський сектору реагування патрульної поліції ГУНП в Житомирської області Словіцьким Р.Р. (а.с.69).

По змісту висновку зазначено, що за результатами перегляду відеозапису, наданого заявником ОСОБА_5 та відеозапису з нагрудного відеореєстратора № 000088 встановлено, що під час спілкування ОСОБА_5 з лейтенантом поліції ОСОБА_15 та лейтенантом поліції ОСОБА_1 останні неодноразово грубо та нетактовно звертались до громадянина ОСОБА_5 . У відповідь громадянин ОСОБА_5 ображав вказаних працівників поліції, називаючи їх лайливими словами.

За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушені вимог п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України",п. 1, 3 ч.1 ст. 18 та ч.1 ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до п. 8 ч.1 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, застосовано найсуворіший захід дисциплінарного впливу та звільнено з органів Національної поліції України (а.с.71-74).

ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень по вказаному факту, про що 23.01.2018 було складено акт про відмову від надання письмових пояснень, який відповідає вимогам п.6.2.2. Інструкції № 230 (а.с.68).

Начальник відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП ОСОБА_14 підтвердив, що 23.01.2018 ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування відмовився від надання письмових пояснень по факту можливих неправомірних дій відносно ОСОБА_5 .

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 12.03.2018 №278 05 квітня 2018 року було складено акт за підписом старшого інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП ОСОБА_3 , начальника відділу кадрового забезпечення УПП ОСОБА_7 та старшого інспектора з особливих доручень відділу кадрового забезпечення УПП ОСОБА_8 , який також відповідає вимогам п.6.2.2. Інструкції № 230 (а.с.76).

Допитана в якості свідка начальник відділу кадрового забезпечення ОСОБА_7 повідомила, що відносно ОСОБА_1 було винесено наказ від 12.03.2018. 05.04.2018 ОСОБА_1 прибув до її кабінету, у зв`язку з чим вона викликала ОСОБА_3 , працівника відділу монітрингу, з метою ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення. Вказала, що позивача не було викликано для ознайомлення з наказом, про перебування його в цей день на лікарняному достеменно не було відомо. ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наказом, у зв`язку з чим 05.04.2018 було складено акт про відмову. Лікарняні листи позивач приніс згодом, можливо через тиждень, та дозволив зняти копії з них.

Свідок ОСОБА_8 , старший інспектор з особливих доручень ВКЗ повідомила, що 05.04.2018 перебувала в кабінеті, де ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення. Зазначила, що ОСОБА_3 проводив службове розслідування, а тому саме він мав довести до відома наказ про звільнення ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні було оглянуто відеозаписи, надані громадянином ОСОБА_5 та відеозапис з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського (а.с.122, 221 диск).

Внаслідок огляду відеоматеріалів судом було встановлено, що саме громадянин ОСОБА_5 провокував конфлікту ситуацію, що виражалось у грубому і некоректному зверненні і до інспектора ОСОБА_1 . Крім того, заявник ображав та називав лайливими словами інших працівників поліції. В діях ОСОБА_1 з долучених відеоматеріалів не можливо встановити факту грубого порушення дисципліни, оскільки саме інспектор поліції ОСОБА_1 намагався улагодити конфлікту ситуацію, жодним чином неображаючи громадянина ОСОБА_5 .

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження в діях позивача фактів та обставин, які б можна було розцінити як порушення службової дисципліни чи "Правил етичної поведінки поліцейських".

Крім того, свідок ОСОБА_14 показав, що у гр. ОСОБА_5 часто траплялися конфліктні ситуації з поліцейськими.

Суд зазначає, що в процесі розгляду справи відповідач жодним чином не обгрунтував застосований до позивача найсуворіший вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що за результатами проведеного службового розслідування вина ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного проступку є недоведеною, а захід дисциплінарного впливу у вигляді звільнення зі служби необґрунтованим, у зв`язку з чим наказ від 12.03.2018 №278 в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 слід визнати протиправним і скасувати.

З урахуванням того, що позивачем доведено протиправність наказу від 12.03.2018, наказ по особовому складу від 11.04.2018 №341 о/с, виданий з метою реалізації попереднього наказу, а тому останній також підлягає скасуванню.

Щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.04.2018 суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача складає 321 день, що обраховується починаючи з дня звільнення (17.04.2018) до прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді.

Зі змісту довідки про доходи №16, встановлено, що середньоденний розмір грошового утримання інспектора Департаменту патрульної поліції складає 284,21 грн (а.с.167)

Таким чином, за весь час вимушеного прогулу на користь позивача підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України грошове забезпечення в розмірі 91231,41 грн середнього заробітку (321*284,21=91 231,41).

З огляду на наведене позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі п.2-3 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №278 від 13.03.2018 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 11.04.2018 №341 о/с.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції України у Житомирській області з 17.04.2018.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м.Київ 48, 03048, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.04.2018 по день винесення рішення по справі № 806/2158/18 включно, у загальному розмірі 62810,41 грн.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення суми середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва

Повне судове рішення складене 18 березня 2019 року