Справа № 120/839/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 березня 2019 р. Справа № 120/839/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниця Головного територіального управління юстиції Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниця Головного територіального управління юстиції Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що на підставі постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби від 27.02.2008 накладено арешт на майно належне ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі чого до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна внесено реєстраційні записи за номерами обтяження №26042216, 6832988, 6833313. Листом відповідача від 21.02.2019 №17296/15.26-25/38 повідомлено, що при перевірці автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження, в рамках якого виносилась постанова про арешт майна боржника від 27.02.2008 не зареєстроване. На підставі положень ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" позивачу запропоновано звернутись до суду.

Ухвалою суду від 14.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 22.03.2018 о 10:30 год.

Представники сторін в судове засідання не з'явились.

20.03.2019 відповідач направив до суду заяву (вих. №26979/15.26-25/38 від 20.03.2019) про розгляд справи без участі представника, вказав, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Крім того, 20.03.2019 на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без її участі, адміністративний позов просила задовольнити повністю.

В силу частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про розгляд та вирішення справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

З матеріалів справи, судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 28.11.2018, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на праві власності належить:

-нежитлова будівля, літ. А-І разом з підвалом загальною площею 681,3 кв.м., розташова за адресою Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Казахська, 6;

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0826, загальною площею 1,9184 га, розташована за адресою Івано-Франківська обл., Долинський район, с.Старий Мізунь, урочище Боняш.

Згідно з вказаною інформацією від 28.11.2018 вбачається, що на підставі постанови б/н від 27.02.2008 Ленінського відділу державної виконавчої служби накладено арешт на майно ОСОБА_1, на підставі якого 03.03.2008 до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна внесено записи №26042216, №6832988, №6833313.

20.12.2018 позивач звернулась з заявою до відповідача в якій просила зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 у зв'язку з сплатою всіх боргів.

Листом-відповіддю Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниця Головного територіального управління юстиції Вінницької області від 21.02.2019 №17296/15.26-25/38 повідомлено, що при перевірці автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження в рамках якого виносилась постанова про арешт майна боржника від 27.02.2008 не зареєстроване. Вказано заявнику на підстави для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника, визначених у ст.59 ЗУ "Про виконавче провадження".

З метою захисту охоронюваного законом права приватної власності, вказуючи, що виконавче провадження знищено, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 ст.50 Закону України від 21.04.1999 № 606 "Про виконавче провадження" (в редакції на час накладення арешту) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

В силу ст. 38 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Поряд з тим, суд зазначає, що як вказав відповідач суб'єкт владних повноважень, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень взагалі відсутні відомості щодо виконавчого провадження в рамках якого виносилась постанова про арешт майна боржника від 27.02.2008.

Відповідно до Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Мін'юсту України, від 05.07.1999 № 470/7 "Про затвердження Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби", зокрема п.3.19 строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. У тому разі, коли державному виконавцеві повідомлено про розгляд у суді справи, до якої можуть бути залучені матеріали виконавчого провадження, або про направлення заяви до Європейського суду з прав людини щодо оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця по виконанню рішення суду чи іншого органу (посадової особи) або відмови у здійсненні передбачених законом дій, передане на зберігання виконавче провадження підлягає поверненню державному виконавцю, про що робиться відмітка в описі виконавчих проваджень, переданих до архіву.

За умови оскарження у судовому порядку виконавчих дій, строк зберігання виконавчого провадження, переданого до архіву, обчислюється після вступу в законну силу останнього рішення по даній справі.

Знищення виконавчих проваджень, які передано до архіву, здійснюється комісією один раз у півріччя, про що складається акт у двох примірниках за встановленою формою (п.3.20 Інструкції).

Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 N 2274/5 установлює основні правила роботи з документами в органах державної виконавчої служби, в тому числі порядок загального документування у районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділах державної виконавчої служби, діловодство з виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішень) у всіх органах державної виконавчої служби, оформлення документів, технічного забезпечення їх підготовки, контролю за виконанням документів, а також здійснення діловодних процесів - організації документообігу, формування справ і зберігання документів (далі - діловодство) та поширюється на всю службову документацію.

Відповідно п.8.15 Порядку закінчені діловодством справи постійного, тривалого (понад 10 років) та тимчасового (до 10 років включно) зберігання згідно з номенклатурою передаються до архіву органу юстиції, структурними підрозділами яких є відповідні органи державної виконавчої служби, через два роки після закінчення їх у діловодстві з метою подальшої їх підготовки до наступного зберігання в державній архівній установі, а тих, які не віднесені до Національного архівного фонду, для виділення їх до подальшого знищення. Наприклад, справи за 2009 рік передаються до архіву органу юстиції в 2012 році.

Завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання (п.8.19 Порядку).

На переконання суду, відсутність відомостей щодо перебування на виконані Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниця Головного територіального управління юстиції Вінницької області та у автоматизованій системі виконавчих проваджень виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 свідчить про його завершення та знищення.

Таким чином, жодних підстав для продовження дії арешту майна позивача також не має.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

В силу ст. 38 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 №1404 "Про виконавче провадження".

Отже, відповідачем під час закінчення виконавчого провадження у встановленому порядку не припинено чинності арешту майна боржника, накладеного постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби від 27.02.2008.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, способом захисту права власника арештованого майна, є зняття арешту з майна та прийняття державним виконавцем відповідної постанови, при цьому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна не пов'язано з правомірністю такого арешту.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.04.2014р. № К/800/18629/13.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано суду доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на її майно арешту. Також відповідачем не надано доказів стягнення з позивача виконавчого збору та відкриття з цього приводу виконавчого провадження, що також обумовлювало би залишення в силі накладеного на його майно та рахунки арешту.

Аналіз викладених обставин свідчить про те, що відповідачем знищено виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на майно позивача, у зв'язку з його закінченням, водночас таке закінчення відбулось без наслідків, передбачених ст. 38 Закону № 606-XIV, зокрема, зняття арешту з майна та рахунків позивача, що наразі порушує права позивача, оскільки відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так, відповідач не надав доказів скасування арешту майна ОСОБА_1, накладеного на підставі постанови б/н Ленінського ВДВС ВМУЮ від 27.02.2008 при знищенні виконавчого провадження.

При цьому, згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином, наявність арешту майна позивача, враховуючи відсутність законних підстав для обмеження права власності позивача та обов'язок державного виконавця зняти арешт при закінченні виконавчого провадження, суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Підсумовуючи викладене, беручи до уваги відсутність доказів існування виконавчого провадження, в межах якого Ленінським ВДВС ВМУЮ прийнято постанову б/н від 27.02.2008, на підставі якої 03.03.2008 до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна внесено реєстраційні записи за номерами обтяження №26042216, №6832988, №6833313, а також зважаючи на те, що відповідачем не надано жодних доказів існування інших виконавчих проваджень щодо позивача, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог про зняття арешту з майна ОСОБА_1, накладеного на підставі постанови Ленінського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 27.02.2008.

Однак суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо зняття арешту майна ОСОБА_1, оскільки у зв'язку із знищенням вищевказаного виконавчого провадження у відповідача не було правових підстав для його самостійного скасування (зняття).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

В силу ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1, накладений на підставі постанови Ленінського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 27.02.2008, про що 03.03.2008 до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна було внесено реєстраційні записи за номерами обтяження №26042216, №6832988, №6833313.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниця Головного територіального управління юстиції Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (вул. Л. Ратушної, 20А/2, м.Вінниця, ідент.номер НОМЕР_1)

Відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби м.Вінниця Головного територіального управління юстиції Вінницької області (вул. Соборна, 15А, каб.306 м.Вінниця, 21050)

Повний текст рішення суду складено 22.03.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович