Справа № 340/318/19
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/318/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати на його користь грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки на речове майно, належне до отримання від 06.09.2018 р. №2;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на його користь грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 68151,75 грн.

Ухвалою суду від 08.02.2019 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно ст.ст.257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотань позивача та представника відповідача про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2018 №178 звернувся до відповідача із заявою щодо виплати належної йому компенсації вартості за не отримане речове майно, однак відповідачем за відсутності на те правових підстав відмовлено у відповідній виплаті.

У встановлений судом строк відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.30-33), в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, та зазначив, що у розумінні п.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2018 №178, отримання грошової компенсації є виключно правом військовослужбовця та не повинно зводиться до обов`язку виплати даної компенсації без наявності бажання військовослужбовця скористатись своїм правом, яке повинно бути висловлено за допомогою подання відповідного рапорту. У свою чергу підставою для виникнення права на отримання даної грошової компенсації є звільнення військовослужбовця (п.3 Порядку 178). При цьому, відповідач звертає увагу на те, що заяву щодо отримання грошової компенсації позивач подав до Військової частини після звільнення у запас 30.01.2019. У свою чергу Закон та Порядок 178 регулюють питання щодо виплати грошової компенсації виключно військовослужбовцям. Таким чином, відповідач вважає, що положення Закону та Порядку 178 не підлягають застосуванню до даного питання, так як позивач під час проходження військової служби не виявив бажання щодо отримання вказаної грошової компенсації. Дане бажання ним було виявлено після його звільнення у запас, коли він вже не був військовослужбовцем.

Також, разом з відзивом представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.35). В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що посилання позивача у позовній заяві на приписи абз.1, 2, 3 п.242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 та інші нормативні акти щодо порядку проходження військової служби позивач намагається наштовхнути на думку щодо порушення Військовою частиною порядку його звільнення з військової служби. При цьому, у даному випадку згідно ч.5 ст.122 КАС України позивачем було пропущено строк звернення до суду, так як його було виключено зі списків Військової частини у запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 13.08.2018 р. №167 о/с (а.с.35).

Однак, суд вважає дане клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки предметом позову є визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, а не проходження військової служби.

Позивачем подано до суду клопотання про застосування наслідків неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов, передбачених ч.4 ст.159 КАС України (а.с.39-41).

Дане клопотання, суд вважає необґрунтованим, з таких підстав.

Так, ухвалою від 08.02.2019 відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачу подати до суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, відзив на позовну заяву, з дотриманням норм ст.ст.162, 261 КАС України та наявні докази у порядку, передбаченому статтею 79 КАС України. Одночасно направити копії відзиву та письмових доказів позивачу. Разом з відзивом подати до суду документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу. Також роз`яснено положення ч.4 ст.159 КАС України.

Зазначену ухвалу суду отримано відповідачем 20.02.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.28). Відзив відповідача надійшов до суду 12.03.2019 (а.с.30). При цьому, суд враховує, що вказаний відзив було здано на пошту 05.03.2019, та цього ж дня і направлено позивачу, про що надано відповідні докази (а.с.29, 36-37).

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, має спеціальне військове звання підполковник.

Наказом командувача Національної гвардії України від 07.08.2018 року №119 о/с позивач звільнений з військової служби у відставку відповідно до підпункту б п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 13.08.2018 року №167 по стройовій частині, позивача з 13.08.2018 року виключено із списків особового складу та з 14.08.2018 р. з усіх видів забезпечення. Одночасно з виключенням із списків особового складу Військової частини, з позивачем проведено остаточний розрахунок, що включає премію, надбавку за особливості проходження служби, одноразову грошову допомогу при звільненні, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення (а.с.18).

Відповідно до довідки №2 від 06.09.2018, яка видана підполковнику ОСОБА_1 , вартість речового майна, що належить до видачі складає 68151,75 грн. (а.с.14-15).

30.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням надати письмову відповідь щодо отримання грошової компенсації за неотримане речове майно згідно довідки №2 від 06.09.2018 р. (а.с.16).

Листом Військової частини від 01.02.2019 р. №69/23-403 позивачу повідомлено, що на даний час у зв`язку з відсутністю коштів для виплати компенсації на рахунку частини, військова частина може розрахуватись за заборгованість майном у натуральному вигляді на суму нараховану на предмети речового майна за цінами на момент звільнення. Також вказано, що при надходженні коштів, за вказаним напрямком, йому буде здійснено виплату грошової компенсації за чергою, що утворилась у зв`язку з недостатнім фінансуванням (а.с.17).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Статтею 1 Закону №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону №2011-XII).

Згідно з ч.1 ст.9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з п.4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898 (далі - Інструкція №232), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно". Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

З вищенаведених законодавчих норм випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не, наприклад, при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Також, на користь зазначеного висновку свідчить те, що в пункті 4 вказаного Порядку передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17 (адміністративне провадження № К/9901/38716/18).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

У свою чергу відповідач у своєму листі від 01.02.2019 р. №69/23-403 посилається на той факт, що Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною організацією, джерелом коштів для грошової компенсації за неотримане речове майно є виключно Державний бюджет України, а тому при надходженні коштів, буде здійснено виплату грошової компенсації за чергою, що утворилась у зв`язку з недостатнім фінансуванням.

Проте суд вважає необґрунтованим вищевказане посилання відповідача, оскільки у відповідності до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно у сумі 68151,75 грн. і задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно у сумі 68151,75 грн., то остання також підлягає задоволенню, оскільки є похідною від основної позовної вимоги, яка була задоволена судом.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже здійснені позивачем судові витрати на сплату судового збору у сумі 1536,80 грн. слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки на речове майно, належне до отримання №2 від 06.09.2018 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 68151,75 грн. (шістдесят вісім тисяч сто п`ятдесят одна гривня 75 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на оплату судового збору в сумі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина