Справа № 160/7893/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 160/7893/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.,

за участю: представників позивача: ОСОБА_1,

ОСОБА_2;

представника відповідача: ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Металпромекспорт"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 (головуючий суддя Ільков В.В., повний текст рішення складено 14.12.2018 року)

у адміністративній справі № 160/7893/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металпромекспорт" до Запорізької митниці ДФС про скасування рішення №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 року та картки відмови №UA112080/2018/00518,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Металпромекспорт, звернулося до суду з адміністративним позовом до Запорізької митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 року та картку відмови № UA112080/2018/00518 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, винесене Запорізькою митницею ДФС.

Позов обґрунтовано тим, що 12.10.2018 року в електронному варіанті до позивача надійшла картка відмови №UA12080/2018/00518 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, відповідно до якої ТОВ Металпромекспорт відмовлено у митному оформленні товарів згідно рішення про коригування митної вартості від 12.10.2018 p. № UA112080/2018/000052/1. Митний орган зазначає, що митна декларація подана позивачем з порушенням вимог ч.1 ст.257 МК України щодо заявлених точних відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення та невірно зазначено в графі 40 код документа, а саме 1101 замість 1316, чим порушено вимоги наказу Мінфіну України від 30.05.2012 р. № 651. Позивач не погоджується з таким твердженням відповідача, карткою відмови № UA112080/2018/00518 та прийнятим рішенням про коригування митної вартості товару №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 року, оскільки всі документи, які були надані позивачем для митного оформлення товару не мають розбіжностей. Крім того, консультацій між декларантом та органом доходів і зборів не було. Коригування ціни та вартості товару приймалося посадовими особами відповідача одноособово. Позивач звертав увагу суду на те, що розрахування ціни на горішок коксовий йде з сухої ваги, відповідно до ТУ 0762-202-05 (ТУ виробника), ГОСТу 8935-77, який є дійсним на території Росії та України, зазначено, що мовою оригіналу: Показатель массовой доли общей влаги в рабочем состоянии топлива не является браковочным, а служит для расчета с потребителями. Определение и указание значения показателя в сертификате качества обязательно. Це говорить про те, що відповідно до умов контракту, додатку до нього, декларацій відправника, ТУ 0762-202-05 (ТУ виробника), ГОСТу 8935-77, вага горішка коксового розраховується виключно в сухому варіанті. У звязку з наведеним, позивач вважає, що митний орган, при здійсненні митного оформлення, не вірно розрахував вартість товару виходячи з фактичної ваги товару, а не з сухої. Також, позивач зазначив, що відповідно до Наказу МФУ № 651 від 30.05.2012 року, графа 40 заповнюється, якщо заявленому за митною декларацією митному режиму передував інший митний режим або поданню митної декларації передувало оформлення, тимчасової або періодичної митної декларації. Відомості зазначаються в такому порядку: спочатку проставляється код документа відповідно до класифікатора документів, далі через знак "/" проставляються номер і дата документа, через знак "/" - номер товару у митній декларації або специфікації (при декларуванні товарів після їх тимчасового вивезення на підставі книжки (карнета) АТА у вищенаведеному порядку зазначаються відомості про книжку (карнет) АТА, згідно з якою (яким) ці товари вивозились у митному режимі тимчасового вивезення, і номер товару в книжці (карнеті) АТА). Згідно з Класифікатором документів, затвердженого Наказом Державної митної служби № 107 код документа 1101 зазначається при вантажній митній декларації. Код 1316 в зазначеному наказі відсутній. Таким чином, ТОВ Металпромекспорт вважає, дії митного органу щодо відмови в застосування митної вартості, заявленої позивачем, за першим методом митної оцінки - за ціною договору, неправомірними, а картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення такою, що підлягає скасуванню, рішення про коригування відповідачем митної вартості за вищезазначеною партією товару є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що оскільки позивачем не надані документи, які у розумінні вимог Митного кодексу України є необхідними та належними, а у митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої митної вартості товару, митний орган, відповідно до митного законодавства, провівши процедуру консультацій з декларантом, правомірно відмовив в митному оформленні товару і скоригував митну вартість товару застосувавши другорядний метод визначення митної вартості резервний метод.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №ИА112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 р. та картку відмови №ІІА112080/2018/00518 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, винесене Запорізькою митницею ДФС; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову у розмірі 3524 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5286грн. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з рішення відповідача не вбачається обґрунтувань того, яким чином запитувані відповідачем додаткові документи зможуть підтвердити відповідні складові митної вартості товару, а також обґрунтувань того, що ці складові неможливо перевірити на підставі наданих позивачем документів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що враховуючи, що декларант під час митного оформлення не підтвердив заявлену митну вартість товарів, не надав документів на підтвердження заявленої митної вартості в повному обсязі або пояснення щодо усунення розбіжностей, органом доходів і зборів скориговано митну вартість у відповідності до чинного законодавства.

У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Контракту № ДГНТ6Т002357 від 12.01.2018 року та додатку до нього № 5 від 31.08.2018 року ТОВ «Металпромекспорт» (позивач) є покупцем у АТ «ЕВРАЗ Нижнетагильский металлургический комбинат»( м.Ніжній Тагіл, Росія) товару - горішок коксовий 10-25 ТУ 0762-202-05 за ціною 20073,19 RUB за тону. Умови поставки на базі СРТ згідно правил «Інкотерсм-2010», станція Соловей Південно-Східна залізниця. Строк поставки вересень 2018 р. Згідно з п.3.2 Контракту «Покупатель обязан произвести предварительную оплату соответствующей партии Товара в размере 100% ее стоимости».

03.10.2018 ТОВ Металпромекспорт до митного контролю та митного оформлення надіслано засобами електронного звязку згідно з ст. 257 Митного кодексу України митну декларацію з довідковим номером 1183, режим ІМ 40, якій було присвоєно №UA112080/2018/024199 на товар: « 1. Кокс і напівкокс із камяноговугілля: - коксова продукція. Горішок коксовий КО-1 розміром шматків (10-25) мм ТУ 0762-202-05, суха вага -195,057 т. Показник згідно сертифіката якості: - масова для загальної вологи 13-13,4%; зольність 11,7-11,8%+/-0,3%; масова доля загальної сірки 0,63-0,64%+/-0,07 %; масова доля шматків більше 25 мм -2,0+/-0,1%; 4,2+/-0,3%; 2,3+/-0,2%; масова доля шматків менше 10мм 2,4% - 3,0%+/-0,2%. Для використання у металургійній промисловості (для доменних печей)».

До митного оформлення надіслано копії наступних документів:

- сертифікати якості від 17.09.2018 року №2847 та № 2864, від 18.09.2018 року № 2884 та № 2891;

- рахунки-фактури від 20.09.2018 року №, №, №, №;

- залізничні накладні від 20.09.2018 року № 25935945, №25935989, №25940579, №25940605;

- платіжне доручення від 11.09.2018 року № 85;

- додаток від 31.08.2018 року №5 до контракту від 12.01.2018 року №ДГНТ6Т002357.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно вимог ст.53 Митного кодексу України відповідач дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару (зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України) містять наступні розбіжності, а саме:

1) у наданих до митного оформлення рахунках від 20.09.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_1, №, № НОМЕР_2 містяться посилання на платіжно-розрахунковий документ від 13.09.2018 року № 85, натомість до митного оформлення надано платіжне доручення від 11.09.2018 року № 85;

2) платіжне доручення від 11.09.2018 року № 85 у графі 70 наявні посилання на рахунок від 31.08.2018 року № 5, хоча до митного оформлення зазначений документ не надавався. Крім цього, зазначене платіжне доручення не місить відміток банку (підписів, печаток), хоча це передбачено бланком документа;

3) у митниці наявна інформація щодо реквізитів товаросупровідних документів (зазначених у УМВ №UA807050/2018/019181 від 27.09.2018 року), зокрема рахунків (від 17.9.2018 р. №, від 17.09.2018 року № 009109927, від 18.09.2018 року №, від 18.09.2018 року № НОМЕР_2). Зазначене суперечить відомостям поданої митної декларації та документам, що надані до митного оформлення.

Таким чином, при здійсненні розмитнених процедур відповідачем у наданих до митного оформлення рахунках від 20.09.2018 p. № НОМЕР_1, від 20.09.2018 p. № НОМЕР_3, від 20.09.2018 p. № НОМЕР_4, від 20.09.2018 p. № НОМЕР_2 виявлено посилання на платіжно-розрахунковий документ від 13.09.2018 р. № 85, але до митного оформлення надано платіжне доручення від 11.09.2018 р. № 85, а також не доданий рахунок № 5 від 31.08.2018 року.

На виконання приписів ст. 53 Митного кодексу України, 03.10.2018 р. декларанту була пред'явлена письмова вимога у вигляді електронного повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.

Вимога передбачала подання декларантом наступних додаткових документів:

виписку з бухгалтерської документації;

каталоги, специфікації виробника товару;

копію митної декларації країни відправлення;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також, було зазначено, що відповідно до п.3 ст. 53 МКУ декларант за власним бажанням може подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Позивач, листом № 188 від 08.10.2018 року позивач надав наступні документи:

- рахунок на оплату № 5 від 31.08.2018 року;

- платіжне доручення № 85 від 12.09.2018 року,

- лист № 425 від 05.10.2018 року, в якому контрагент позивача по контракту зазначив, що просить вважати дату платіжного документа № 85 « 12.09.2018», що є датою валютування за платіжною операцією та зазначена в заяві про купівлю іноземної валюти;

- копію митної декларації країни відправлення № 10006130/180918/0004369 від 18.09.2018року;

- копію митної декларації країни відправлення № 10006130/180918/0004380 від 18.09.2018 року.

Під час аналізу додатково наданих документів, що підтверджують заявлену митну вартість, відповідачем встановлено що:

- платіжне доручення № 85 датовано 11.09.2018 року, натомість у відповіді на запит митниці зазначено дату документа 12.09.2018 року. Разом, з цим у листі АТ «ЕВРАЗ НТМК» від 05.10.2018 року № 425 продавець просить вважати вірною дату 12.09.2018 року, що не відповідає даті складання платіжного доручення в іноземній валюті (11.09.2018 року);

- у наданих копіях митних декларацій країни відправлення (від 18.09.2018 року №10006130/180918/0004369, від 18.09.2018 року №10006130/180918/00043800), зокрема у графах 31 та 44 зазначено «див. доповнення», тобто документи надано не в повному обсязі.

Оскільки відповідачем зроблено, висновок, що декларантом не подано в повному обсязі документи, які підтверджують митну вартість, а також декларант відмовився від надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість в повному обсязі, то 12.10.2018 року, згідно вимог ч. 4 ст. 57 МКУ проведено процедуру консультацій між органом Міністерства доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статті 64 цього Кодексу (у формі електронного повідомлення). Під час консультації митний орган та декларант здійснили обмін наявною у кожного з них інформацією. За результатами проведеної консультації узгоджено та прийнято рішення про визначення митної вартості за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів) - 2г з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). 12.10.2018 року прийнято рішення про визначення митної вартості за другорядним методом визначення митної вартості 2г) - резервним, відповідно до ч.2 ст.64 МКУ №UA112080/2018/000052/1.

Враховуючи вимоги ст.64 МКУ використана наявна в органі Міністерства доходів і зборів України інформація щодо ідентичних товарів за методом 2г) з розрахунку 0,309 дол. США за 1 кг товару (МД № від 14.09.2018 року № UA112070/2018/014774, від 13.09.2018 року № UA112070/2018/014727, від 03.09.2018 року № UA112080/2018/021435, від 06.07.2018 року № UA112080/2018/016427).

У оформленні МД № UA112080/2018/02419903.10.2018 від 03.10.2018 року (за основним методом) було відмовлено, складено картку відмови № UA112080/2018/00518 від 12.10.2018 року.

Товар випущено у вільний обіг за тимчасовою МД від 12.10.2018 року №112050000/2015/012048 без застосування гарантій відповідно до розділу X МКУ.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються нормами Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 року.

Частиною 1 статті 24 Митного кодексу України передбачено право кожної особи оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом (ч.1 ст.29 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 1 статті 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, в силу ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України додаткові документи можуть бути витребувані лише в разі, якщо надані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, зазначена норма чітко встановлює, що розбіжності, якщо вони містяться в документах мають торкатися саме числового значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, зазначена норма не вказує на інші розбіжності, які можуть містити надані документи.

Відповідач зазначає, що його сумнів у правильності визначення митної вартості товару викликаний сумнівом щодо певної дати документу (так, платіжне доручення № 85 датовано 11.09.2018 року, натомість у відповіді на запит митниці зазначено дату документа 12.09.2018 року. Разом, з цим у листі АТ «ЕВРАЗ НТМК» від 05.10.2018 року № 425 продавець просить вважати вірною дату 12.09.2018 року, що не відповідає даті складання платіжного доручення в іноземній валюті (11.09.2018 року).

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що дата платіжного документа (11.09.2018 року або 12.09.2018 року) не впливає на визначення числового значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

При цьому матеріали справи не містять будь-яких даних, що платіжне доручення № 85 від 11.09.2018 року має ознаки підробки.

У разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах 2 та 3 цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Матеріали справи також не містять даних, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МКУ).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено те, що підставами для прийняття рішення №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2008 року стала наявність розбіжностей в документах, які були подані Позивачем до митного органу, а саме платіжне доручення № 85 датовано 11.09.2018 року, а у відповіді на запит митниці зазначено дату документа 12.09.2018 р.

Однак, як зазначено вище, дата платіжного документа (11.09.2018 року, 12.09.2018, 13.09.2018 р. року) не може впливати на визначення числового значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

В рішенні суду першої інстанції також зазначено, що «у наданих копіях митних декларацій країни відправлення (від 18.09.2018 №10006130/180918/0004369, 18.09.2018 №10006130/180918/0004380), зокрема у графах 31 та 44 зазначено «см.дополнение» тобто документ надано не в повному обсязі.»

Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що доводи Позивача щодо надання всіх відповідних документів до митного органу які б підтвердили числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, не знайшли свого підтвердження, а подані додатково документи не спростували виявлені відповідачем розбіжності.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Платіжне доручення № 85 дійсно датовано 11.09.2018 року, натомість у відповіді на запит митниці зазначено дату документа 12.09.2018р. Разом з тим, у листі АТ «ЕВРАЗ НТМК» від 05.10.2018 р. № 425 продавець просить вважати вірною датою 12.09.2018 р., однак відповідач вважає, що це не відповідає даті складання платіжного доручення в іноземній валюті (11.09.2018), зазначаючи при цьому, що розбіжність щодо посилань у наданих рахунках (від 20.09.2018 №, №, №, № на платіжне доручення від 13.09.2018 р. № 85 не усунуто та не розяснено, а у наданих копіях митних декларацій країни відправлення (від 18.09.2018 №10006130/180918/0004369, 18.09.2018 №10006130/180918/0004380), зокрема у графах 31 та 44 зазначено «см.дополнение» тобто документ надано не в повному обсязі.»

З цього приводу представником позивача в апеляційній скарзі та в судовому засіданні надані пояснення, що розбіжності щодо дати в платіжних дорученнях були розяснені і при здійсненні митних процедур, і при зверненні з позовом до суду, зокрема, такі розбіжності в даті рахунку виникли виключно через процедуру купівлі валюти для здійснення розрахунку по контракту. Оскільки купівля валюти у відповідному розмірі для здійснення розрахунку з контрагентами за один день не можлива, і така операція може тривати 2-3 дні (необхідність подати документи, отримати дозвіл, пройти перевірки) тому не завжди протягом одного дня може відбутися операція з купівлі-продажу та переказу валюти за контрактом. Дата валютування зазначена 12.09.2018 р. Саме це спричинило розбіжності з датуванням платіжних документів. Натомість інші реквізити: номери рахунків, суми не мають розбіжностей.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції зазначені пояснення заслуговують уваги та позитивної оцінки, оскільки відповідають фактичним обставинам справи, так, вартість розмитненого товару підтверджується Контрактом, специфікаціями до нього, митною декларацією країни-відправника, водночас, контрагент Позивача (АТ «ЕВРАЗ НТМК») в своєму листі також зазначив, що 12.09.2018 р. - вірна дата платіжного доручення. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що зазначене платіжне доручення має ознаки підробки.

Суд першої інстанції погодився з доводами Відповідача, що документ надано не в повному обсязі, оскільки «у наданих копіях митних декларацій країни відправлення (від 18.09.2018 №10006130/180918/0004369, від 18.09.2018 №10006130/180918/0004380), зокрема у графах 31 та 44 зазначено «см.дополнение».

Колегія суддів апеляційної інстанції з цього приводу бере до уваги, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено обґрунтувань такого висновку, при цьому, матеріали справи не містять доказів, які можна покласти в основу такого висновку, водночас, ані рішення про коригування митної вартості, ані картка відмови не містить зазначених висновків.

Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України.

Натомість, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції не врахував зазначену норму, а також не зазначив підстав, за яких відступає від позиції Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі № 7508 9123/15 висловлена позиція, що в силу частини 2 статті 55 Митного кодексу України та наказу Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить вимогам законодавства.

Слід зазначити, що рішення відповідача про коригування митної вартості не містить обґрунтувань того, яким чином запитані відповідачем даткові документи зможуть підтвердити відповідні складові митної вартості товару, а також обґрунтувань того, що ці складові неможливо перевірити на підставі наданих позивачем документів.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже митне законодавство України встановлює безпосередню перевірку числового значення заявленої митної вартості, а не інших показників.

Згідно до положень частини 6 статті 54 Митного кодексу України, підставами для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 - 4 статті 53 цього Кодексу.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач визначив митну вартість товару за ціною договору.

Визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) є основним методом при визначенні митної вартості. Основу даного методу становить «ціна угоди». Під ціною угоди розуміється ціна, фактично сплачена, або така, що підлягає сплаті при продажу товарів. При цьому, коли остаточно встановлено, що ціна угоди відсутня чи не може бути визначена або не може використовуватися для визначення митної вартості, слід переходити до інших методів оцінки.

Отже, для правильного вирішення даної справи слід дослідити чи остаточно встановлено відповідачем, що ціна угоди відсутня, або ціна угоди не може бути визначена, або ціна угоди не може використовуватися для визначення митної вартості. І лише після цього контролюючий орган може переходити до інших методів оцінки митної вартості.

Натомість матеріали справи не підтверджують правильність дій відповідача, оскільки ціна угоди зазначається (наявна, а не відсутня) в контракті та інших документах до контракту; ціна угоди визначена та підтверджується документально; ціна угоди може використовуватися для визначення митної вартості, отже відсутні підстави для того, щоб контролюючий (митний) орган переходив до інших методів оцінки митної вартості.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами 1, 2, 3 статті 54 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

Зі змісту графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів (а.с. 10-11) вбачається, що "за результатами проведеної консультації, митну вартість товару скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу - МД від 14.09.2018 № UA112070/2018/014774, 13.09.2018 № UA112070/2018/014727, від 03.09.2018 № UA 12080/2018/021435, 06.07.2018 № UA 112080/2018/016427. Попередні методи не застосовуються з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару

Однак вказана графа (33) не містить інформації який саме товар використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких товарів, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, відсутнє її коригування, не зазначені факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення фактурної вартості тощо (а.с. 11).

Отже, дане рішення субєкта владних повноважень не можна визначити таким, що відповідає вимогам митного законодавства України, оскільки в силу частини 2 статті 55 МК України та наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування пітної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в рішенні суду першої інстанції вказано на правове обґрунтування рішення про коригування митної вартості та картки відмови з посилання на ст.49 МКУ, згідно якої надається визначення митної вартості товарів.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовуються для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

Таким чином, зазначена норма також вказує на те, що вартість товарів, що використовуються для митних цілей, базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті, а не на інших показниках, як, наприклад, дата рахунку.

Зобовязаннями декларанта, який заявляє митну вартість товару, відповідно ч.2 ст.52 МКУ, є саме подання органу доходів і зборів достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що позивачем до митного оформлення надана недостовірна інформація.

Водночас, відповідачем не зазначено, що саме стало підставою не прийняти до уваги вартісних характеристик товару та ваги товару, яка зазначена в документах, поданих Позивачем, митних документів країни відправлення, які похибки в розрахунках ціни та ваги товару призвели до їх збільшення; які суми, зазначені у вартості товару призвели до неможливості застосування першого (основного) методу розмитнення товару; які розрахунки вартості товару при цьому застосовувалися митницею.

Згідно зі статтею 53 МКУ, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.1 ст.57 МКУ визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) Основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються вартість операції);

2) Другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості(обчислена вартість);

г) резервний.

Разом з тим, в силу частини 2 статті 58 МКУ, визначено, що основний метод (за ціною договору) не застосовується якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і не достовірні; та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при обчисленні.

Однак даних, які б підтверджували, що декларантом використані відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно, або не достовірні - матеріали справи не містять; також матеріали справи не містять даних, що відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при обчисленні.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що однією з підстав винесення рішення про коригування митної вартості та картки відмови став розрахунок вартості товару, який здійснено виходячи з фактичної ваги, а не з сухої, як заявлено у контракті, специфікації, декларації країни відправника.

При цьому, рішення суду першої інстанції не містить оцінку цієї обставини, не зазначено підстав для застосування при визначенні вартості товару його фактичної ваги, а не сухої. Натомість у контракті, специфікації, декларації країни відправника зазначена саме суха вага, що є принциповим для даного товару.

Так, розрахунок ціни на горішок коксовий слід здійснювати з сухої ваги, відповідно до ТУ 0762-202-05 (ТУ виробника), ГОСТу 8935-77, який є дійсним на території Росії та України, а саме, «Показатель массовой доли общей влаги в рабочем состоянии топлива не является браковочным, а служит для расчета с потребителями». «Определение и указание значения показателя в сертификате качества обязательно».

Вищезазначене вказує на те, що відповідно до умов контракту, додатку до нього, декларацій відправника, ТУ 0762-202-05 (ТУ виробника), ГОСТу 8935-77, вага горішка коксового розраховується виключно в сухій вазі.

Тому викликає сумнів розрахунок митної вартості товару, здійснений відповідачем з урахуванням фактичної ваги товару, а не з сухої.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права та інтереси позивача підлягають захисту.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, що дає підстави для його скасування.

Отже, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному, а саме: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №ИА112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 р. та картку відмови №ІІА112080/2018/00518 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, винесене Запорізькою митницею ДФС.

Також слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову у розмірі 3524 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5286грн., які підтверджуються документально.

Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Металпромекспорт" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA112080/2018/000052/1 від 12.10.2018 року та картку відмови № UA112080/2018/00518 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що винесені Запорізькою митницею ДФС.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці ДФС (код 39477764) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металпромекспорт» (код25515001) судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3 524 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 5 286 грн.

Постанова набирає законної сили 27.02.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 27.02.2019.

В повному обсязі постанова буде виготовлена 06.03.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов