Справа № 540/2560/18
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2560/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Мельник О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Корнєвої Ю.В.

третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника третьої особи ОСОБА_8 - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення від 05.06.2018 р. № 1441, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

12 грудня 2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Херсонської міської ради (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ХХІ сесії Херсонської міської ради VII скликання від 05.06.2018 р. № 1441 про відмову ОСОБА_16 в дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), орієнтовною площею 75 кв. м., що по АДРЕСА_1.

- зобов'язати Херсонську міську раду надати ОСОБА_16 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 96 кв. м., на підставі висновку № 34/18 від 30 листопада 2018 року земельно-технічного експертного дослідження, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 16.01.2019 р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 11.02.2019 року.

Ухвалою суду від 11.02.2019 р. залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 11.02.2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 11.03.2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 11.03.2019 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 15.03.2019 р.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що у березні 2018 року він звернувся через Центр надання адміністративних послуг до Херсонського міського голови з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,0075 кв. м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1. За результатом розгляду вказаного клопотання рішенням ХХІ сесії Херсонської міської ради VII скликання від 05.06.2018 р. № 1441 відмовлено позивачу у задоволені вказаного клопотання на підставі ст. 89, частини 7 ст. 118, 120 Земельного кодексу України у зв'язку з необхідністю реалізації права на земельну ділянку всіма власниками домоволодіння. Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки така підстава для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як "необхідність реалізації права на земельну ділянку всіма власниками" не передбачена статтею 118 Земельного Кодексу України, яка містить вичерпний перелік підстав для такої відмови. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

11.02.2019 р. представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що до міської ради звернувся позивач із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,0075 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1. Разом із заявою ним подано правовстановлюючі документи та технічний паспорт на будинок, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є власником лише частини домоволодіння за вищевказаною адресою. Згідно інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1, окрім ОСОБА_1, є ще десять осіб. Відповідно до частини четвертої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Отже, за позицією відповідача, надання у власність частини земельної ділянки лише одному з одинадцяти співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 порушує права та інтереси інших співвласників будівель та споруд, у зв'язку з чим позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Додатково відповідач зазначає, що на момент прийняття міською радою рішення від 05.06.2018 № 1441 та на момент розгляду даної справи відсутні докази щодо припинення права спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване на спірній земельній ділянці. Згідно з частиною третьою статті 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19.03.2015 по справі № 667/9015/14-ц, зміненого рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08.09.2015 (копії яких є в матеріалах справи), ОСОБА_1 виділено в натурі, із зміною його частки у власності, 12/100 частин домоволодіння. Відповідач звертає увагу суду на те, що іншим десятьом співвласникам частка не виділялась, залишилась в ідеальному стані. З огляду на вказані обставини, відповідач вважає, що оскаржуване рішення є правомірним та скасуванню не підлягає. Щодо вимоги позивача про зобов'язання Херсонської міської ради прийняти конкретне рішення (в даному випадку - надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність), то на думку відповідача, задоволення судом вказаної вимоги призведе до порушення (втручання) у дискреційні повноваження вищезазначеного органу на здійснення відповідних дій в межах та у порядку, передбаченому чинним законодавством, а тому також просить відмовити у її задоволенні.

05.03.2019 р. до суду надійшли письмові пояснення третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідно до яких заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, вважаючи, що даним дозволом можуть бути порушені їх права, як співвласників домоволодіння АДРЕСА_1, та як фактичних користувачів земельної ділянки, на якій розташоване дане домоволодіння.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником на праві спільної часткової власності 12/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

При цьому, згідно Інформаційної довідки № 155473772 від 07.02.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна іншими співвласниками вказаного домоволодіння є ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_17. Крім того, згідно наданого у ході розгляду справи свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 04.07.2014 р., ОСОБА_17 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

21.03.2018 р. ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг м. Херсона звернувся до Херсонського міського голови з клопотанням № 114-68217-15 про надання дозволу на розроблення на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (спільну сумісну власність, оренду) земельної ділянки, площею 0,0075 кв. м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, зазначивши при цьому, що право на безоплатну приватизацію присадибної ділянки не використане.

До вказаного клопотання позивачем було надано, серед іншого, технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 24152359 від 11.07.2014 р.

Відповідно до підпункту 1.10 пункту 1 рішення ХХІ сесією Херсонської міської ради VII скликання від 05.06.2018 р. № 1441 "Про відмову громадянам у дозволі на розроблення землевпорядної документації щодо відведення у власність та в оренду земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), під розширення присадибних ділянок, під будівництво індивідуальних гаражів та в оренду земельної ділянки, під металевим гаражем" відмовлено ОСОБА_1 в дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), орієнтовною площею 75 кв. м., по АДРЕСА_1, на підставі частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, статей 89, 120 Земельного кодексу України, у зв'язку з необхідністю реалізації права на земельну ділянку всіма власниками домоволодіння.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним та таким, що прийнято всупереч ст. 118 Земельного кодексу України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про наступне.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

З огляду на викладене, ОСОБА_1, який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, не більше 0,10 га.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного суб'єкта владних повноважень виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Статтею 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції пленарних засідань міської ради віднесене вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 122 ЗК України та ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", саме Херсонська міська рада є уповноваженим органом місцевого самоврядування, до компетенції якого входить вирішення питань щодо надання у власність або користування земельних ділянок, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Цією ж статтею визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об'єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об'єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,0075 кв. м., тобто в межах розміру 0,01 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що відповідає положенням ст.118 та ст. 121 ЗК України.

При цьому, за результатом розгляду вказаного клопотання відповідачем прийнято рішення про відмову у наданні такого дозволу, мотивуючи необхідністю реалізації права на земельну ділянку всіма власниками домоволодіння, що, на думку суду, не узгоджується з вище переліченим переліком підстав такої відмови, визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України.

В судовому засіданні представник відповідача звертав увагу суду на те, що при прийняті оскаржуваного рішення відповідач переслідував мету захисту інтересів інших співвласників домоволодіння, які мешкають за адресою АДРЕСА_1, посилаючись при цьому на ст. 89, 120 ЗК України.

Проте, суд не погоджується з вказаним доводом відповідача, з таких підстав.

Статтею 120 ЗК України врегульований порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. (ч. 2 ст. 120 ЗК України)

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. (ч. 4 ст. 120 ЗК України)

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). (ч. 6 ст. 120 ЗК України)

За змістом ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Суд звертає увагу на те, що аналіз ст. 79-1 ЗК України дає підстави для висновку, що формування земельних ділянок у порядку відведення земельних ділянок із земель державної власності в переважній більшості випадків здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Як виключення, вказана норма передбачає формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

В межах розгляду даних спірних правовідносин, судом встановлено, що земельна ділянка площею 1090,0 кв. м. закріплена за домоволодінням за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення міськвиконкому № 786 від 21.09.1953 р. та перебуває у комунальній власності Херсонської територіальної громади, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 155473772 від 07.02.2019 р., та не заперечувалось учасниками справи.

Таким чином, позивач як співвласник домоволодіння, розташованого на земельній ділянці комунальної власності, має право на безоплатну приватизацію частини вказаної земельної ділянки у межах норм приватизації, шляхом формування земельної ділянки у порядку відведення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Посилання відповідача на порушення прав інших співвласників домоволодіння в даному випадку є необґрунтованим, оскільки їхні частини земельних ділянок не були раніше сформовані, та, як наслідок, не були визначені в якості об'єктів цивільних прав.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб'єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідно до статті 118 ЗК України є початковим етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а тому висновок відповідача на даній стадії щодо неможливості передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 без реалізації права на земельну ділянку усіма співвласниками домоволодіння - є передчасним.

Крім того, суд також вважає необґрунтованим посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на ст. 89 ЗК України, яка врегульовує питання спільної сумісної власності на земельну ділянку, оскільки, як зазначалося вище, спірна земельна ділянка загальною площею 1090,0 кв. м., закріплена за домоволодінням за адресою АДРЕСА_1, та перебуває у комунальній власності Херсонської територіальної громади, а не у спільній частковій власності позивача та третіх осіб, чим спростовується вказаний довід відповідача.

При цьому, в ході розгляду справи представником відповідача не заперечувалось, що при зверненні з вказаним клопотанням позивачем було надано повний пакет документів, передбачений ст. 118 ЗК України, а площа земельної ділянки, на яку претендує позивач, відповідає нормам безоплатної передачі земельних ділянок у власність, передбаченим ст. 121 ЗК України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного, суд вважає, що оскаржуване рішення відповідача в частині відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 75 кв. м. по АДРЕСА_1, порушує права позивача при реалізації наданого йому Конституцією та ЗК України права набуття у власність земельної ділянки з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд" в межах норм, визначених земельним законодавством, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що у резолютивній частині позову ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення ХХІ сесії Херсонської міської ради VII скликання від 05.06.2018 р. № 1441 в повному обсязі, проте, як вбачається з його змісту, то саме у підпункті 1.10 пункту 1 цього рішення вирішено питання щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 75 кв. м. по АДРЕСА_1, що дає підстави суду визнати протиправним та скасувати рішення ХХІ сесії Херсонської міської ради VII скликання від 05.06.2018 р. № 1441 у цій частині.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Херсонську міську раду надати ОСОБА_16 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, то суд вказує наступне.

Повноваження суду при вирішенні справи врегульовано статтею 245 КАС України, згідно якої, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, а саме, зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. ( п. 4 ч. 2, ч. 4 цієї статті).

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Прийняте рішення, дія або бездіяльність суб'єкта владних повноважень в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого органу в порядку передбаченому законодавством.

Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи, що в ході розгляду даної справи, відповідачем не дотримано вимоги ч. 7 ст. 118 ЗК України, а саме, не надана правова оцінка переліку документів, наданих позивачем з вказаним клопотанням, на предмет відповідності розташування спірної земельної ділянки вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, дають підстави суду для висновку, що подані позивачем документи підлягають повторній перевірці відповідачем на відповідність норм земельного законодавства при зверненні громадян до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до його повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вказані вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

Натомість, відповідно до положень абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання Херсонську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (спільну сумісну власність, оренду) земельної ділянки площею 0,0075 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 від 21.03.2018 р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, що відповідає ч. 4 ст. 245 КАС України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1410,00 грн., що підтверджується квитанцією № 8015271 від 12.12.2018 р., з яких 705,20 грн. сплачено надмірно.

Таким чином, розподілу між сторонами підлягає судовий збір в сумі 704,80 грн., який підлягав сплаті за вимогу немайнового характеру, заявлену фізичною особою, згідно Закону України "Про судовий збір".

З огляду на викладене, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір у сумі 704.80 грн. підлягає стягненню з Херсонської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 352,40 грн.

Щодо суми надміру сплаченого позивачем судового збору у розмірі 705,20 грн., то суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, серед іншого, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, питання щодо повернення позивачу надміру сплаченого судового збору буде вирішено судом після його звернення до суду з відповідним клопотанням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 139, 159-163 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Херсонської міської ради (місце знаходження 73000, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 37, , e-mail: ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_4 (проживають за адресою: АДРЕСА_1) про визнання протиправним та скасування рішення від 05.06.2018 р. № 1441, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати підпункт 1.10 пункту 1 рішення ХХІ сесії Херсонської міської ради VII скликання від 05.06.2018 р. № 1441 "Про відмову громадянам у дозволі на розроблення землевпорядної документації щодо відведення у власність та в оренду земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), під розширення присадибних ділянок, під будівництво індивідуальних гаражів та в оренду земельної ділянки, під металевим гаражем".

Зобов'язати Херсонську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (спільну сумісну власність, оренду) земельної ділянки площею 0,0075 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 від 21.03.2018 р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути з Херсонської міської ради (місце знаходження 73000, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 37, , e-mail: ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) судовий збір в сумі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві грн. 40 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 20 січня 2019 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 109020100