Справа № 320/613/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року м.Київ № 320/613/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2, та на стороні відповідача, ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити певні дії,

за участю:

- позивач: не з'явився,

- відповідач: не з'явився,

- треті особи: ОСОБА_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1, та ОСОБА_3, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просить суд зобов'язати Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області виключити відомості про батька, а саме ОСОБА_3, з актового запису №777 від 20 червня 2018 року, зробленого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 20 червня 2018 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснити розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2, та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що у період з 18.05.2007 по 28.05.2018 ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3. В шлюбі у позивача та ОСОБА_3 народилась донька, ОСОБА_5. Позивач зазначає, що фактично ОСОБА_1 не проживала зі своїм чоловіком з 2014 року, тобто ще до розірвання з ним шлюбу. Позивач повідомляє, що з 2014 року ОСОБА_1 та її донька, проживали однією сім'єю з іншим чоловіком, ОСОБА_2, від якого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 народила сина ОСОБА_6. Позивач зазначає, що після народження сина вона звернулась до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про реєстрацію народження дитини.

Отримавши свідоцтво про народження, позивачем було встановлено, що батьком дитини, її сина ОСОБА_6, записаний колишній чоловік позивача - ОСОБА_3, якому також не було відомо про те, що його було записано в якості батька дитини.

Позивач вважає, що в актовому записі №777 від 20.06.2018 в якості батька дитини має бути зазначена інформація про біологічного батька її сина, тобто про ОСОБА_2 Відповідач правом на надання відзиву не скористався.

Сторони у судове засідання, призначене на 15.03.2019, не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно.

01.03.2019 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

15.03.2019 на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, у яких відповідач просить суд здійснити розгляд справи без його участі.

У судове засідання, призначене на 15.03.2019, з'явились треті особи, які просили суд задовольнити позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши третіх осіб, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3, виданим Білоцерківським МВМ №1 ГУ МВС України в Київській області 18.09.2007 (а.с.8).

18.08.2007 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 18.08.2007 (а.с.11) та актовий запис про шлюб №1145 від 18.08.2007, копія якого надана відповідачем (а.с.50). Відповідно до свідоцтва прізвище подружжя після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (а.с.11).

Судом встановлено, що позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.04.2018 у справі №357/2104/18 позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 18 серпня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №1145 - розірвано.

Залишено позивачці прізвище «ОСОБА_1» (а.с.12).

З матеріалів справи вбачається, що в актовому записі №1145 від 18.08.2007 Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області проставлено штамп від 05.07.2018 про припинення шлюбу на підставі рішення суду (а.с.50).

У позовній заяві позивач зазначив про те, що з 2014 року проживає однією сім'єю з іншим чоловіком, ОСОБА_2, від якого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 народила сина ОСОБА_6. Після народження сина позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про реєстрацію народження дитини.

Судом встановлено, що Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було видано позивачу свідоцтво про народження серії НОМЕР_5, в якому зазначено прізвище, ім'я та по-батькові дитини «ОСОБА_6», про що 20.06.2018 складено відповідний актовий запис №777. У свідоцтві в якості батьків дитини вказані: батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до актового запису про народження від 20.06.2018 №777 в графі відомості про батька дитини зазначено: «ОСОБА_3», копія актового запису наявна в матеріалах справи (а.с.53).

Оскільки, на думку позивача, відповідачем в актовому записі №777 було вказано неправильні відомості щодо батька дитини, позивач звернулась з даним позовом до суду з вимогою про зобов'язання Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області виключити відомості про батька, а саме ОСОБА_3, з актового запису №777 від 20 червня 2018 року, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Спірні правовідносини на момент їх виникнення, зокрема, на момент реєстрації народження дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, регулювались Сімейним кодексом України 10.01.2002 року №2947-III.

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України (в редакції станом на момент народження та реєстрації народження дитини) передбачено, що батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч.3 ст.144 Сімейного кодексу України реєстрація народження дитини провадиться державним органом реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України (ч.4 ст.144 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI (далі-Закон №2398, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 ст.2 Закону №2398 визначено, що державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону №2398 державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №2398 державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч.1 ст.6 Закону №2398 відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану (ч.4 ст.6 Закону №2398).

Згідно із ч.1 ст.9 Закону №2398 державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Частиною 2 ст.9 Закону №2398 передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №2398 актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Згідно із ч.5 ст.9 Закону №2398 правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Частиною 1 ст.11 Закону №2398 передбачено, що державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього.

Державний реєстр актів цивільного стану громадян ведеться відділами державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №2398 внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.

Державна реєстрація народження дитини та її походження визначена ст.13 Закону №2398.

Так, відповідно до ч.1 ст.13 Закону №2398 державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Згідно із абз.1 ч.2 ст.13 Закону №2398 державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Частиною 3 ст.13 Закону №2398 встановлено, що державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.

Відповідно до абз.4 ч.4 ст.13 Закону №2398 підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону №2398 про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами.

Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 95/6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за №55/18793 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1.7 розділу І Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Згідно із абзацом першим пункту 2.1 Правил заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) при пред'явленні паспорта або паспортного документа.

Відповідно до пункту 2.6 Правил разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Згідно із пунктом 2.12 Правил на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду.

Згідно з пунктом 2.13.12 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану можливе також і в інших окремих випадках, якщо це не суперечить чинному законодавству України.

Згідно з пунктом 2.16.7 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що зміни до актового запису цивільного стану можуть бути внесені, зокрема, на підставі рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини ОСОБА_6 серії НОМЕР_6 та в актовому записі від 20.06.2018 №777 в якості батька дитини вказано - ОСОБА_3. Відповідно до ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Згідно з ч.2 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Частиною 3 ст.122 Сімейного кодексу України визначено, що подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

Позивач у позовній заяві зазначає про те, у період 18.05.2007 по 28.05.2018 ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3. Проте, з 2014 року та до моменту розірвання шлюбу вона не підтримувала з вказаною особою шлюбні відносини та не вела спільного господарства.

Позивач зазначає, що з 2014 року і на момент звернення до суду ОСОБА_1 проживає з іншим чоловіком, ОСОБА_2, який і є біологічним батьком дитини - ОСОБА_6, а не її колишній чоловік. Позивач наголошує на тому, що їй на момент звернення до відповідача із заявою про державну реєстрацію народження дитини не було відомо про наявність ч.3 ст.122 Сімейного кодексу України.

В матеріалах справи наявна заява батька дитини про визнання батьківства, подана, ОСОБА_2, у якій він підтвердив, що є батьком ОСОБА_6 (а.с.18).

У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначив про те, що він не визнає актовий запис №777 від 20.06.2018 в частині зазначення відомостей про те, що батьком дитини є ОСОБА_3.

У судовому засіданні 15.03.2019 був присутній ОСОБА_2, який повідомив суду про те, що вже близько трьох років він проживає спільно з ОСОБА_1.

ОСОБА_2 підтвердив у судовому засіданні 15.03.2019 надані у вищевказаній заяві пояснення по справі.

ОСОБА_2 наголосив на тому, що він є біологічним батьком сина позивача, ОСОБА_6.

Також в матеріалах справи наявна заява про невизнання батьківства, подана ОСОБА_3.

У вказаній заяві ОСОБА_3 зазначив про те, що він не визначає себе батьком дитини позивача, ОСОБА_6

Крім того, у вказаній заяві ОСОБА_3 зазначив про невизнання актового запису №777 від 20.06.2018 в частині зазначення відомостей про те, що батьком дитини є ОСОБА_3.

У судовому засіданні 15.03.2019 був присутній ОСОБА_3, який повідомив суду, що він вже близько 5 років фактично припинив шлюбні відносини з позивачем.

ОСОБА_3 зазначив, що у нього з ОСОБА_1 є лише одна спільна дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає разом із позивачем.

ОСОБА_3 підтвердив, надані у заяві пояснення про те, що він не має ніякого відношення до народження сина позивача, ОСОБА_6, оскільки не є батьком цієї дитини, а також наголосив на доцільності виключення з актів цивільного стану інформації про нього як про батька вказаної дитини.

Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, у справі "Савіни проти України" (рішення від 18.12.2008 р.) Європейський суд в п. 47 рішення повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія А, N 307-В). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві", при цьому в п.51 рішення Суд зазначає, що слід переконатися чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року).

У справі "Хант проти України" Європейський Суд в пп. 53 - 54 рішення зазначив, що визначаючи, чи був захід, який оскаржується, "необхідним в демократичному суспільстві", Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягають не в виконанні обов'язків національних органів щодо визначення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції (див. рішення у справі Hokkanen v. Finland, від 23 вересня 1994 року, Серія А, N 229-А, ст. 20, п. 55 та mutatis mutandis рішення у справі Bronda v. Italy, від 9 червня 1998 року, п. 59). Суд також нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson.(N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія А, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип належного урядування покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Судом також приймається до уваги, що рішенням Європейського суду з прав людини справа "Гарнага проти України" (Заява №20390/07) від 16.05.2013, в аналогічній справі щодо права особи на змінення по-батькові, порядок якого також не був передбачений діючим законодавством, визнано порушення Україною статті 8 Конвенції, оскільки державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Оскільки державні органи не забезпечили балансу відповідних інтересів, про які йдеться, вони не виконали своє позитивне зобов'язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя.

На думку суду, виключення з актового запису про народження від 20.06.2018 №777, складеного Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, відомостей про батька жодним чином не впливає ані на інтереси держави, ані на інтереси суспільства в цілому, а відтак не порушує їх, що свідчить про відсутність законодавчих перешкод для внесення таких змін.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, суд вважає за необхідне зобов'язати Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області виключити із актового запису про народження дитини - ОСОБА_6 від 20.06.2018 №777, складеного Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, відомості про батька ОСОБА_3.

Зважаючи на те, що відповідачем не було допущено будь-якої протиправності у своїх діях, судові витрати по справі відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

У судовому засіданні 15.03.2019 проголошені вступна та резолютивна частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2019.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2.Зобов'язати Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області виключити із актового запису про народження дитини - ОСОБА_6 від 20.06.2018 №777, складеного Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, відомості про батька - ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення підписано 20.03.2018.

Суддя Кушнова А.О.