Справа № 826/12906/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Кузьмишиної О.М. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

представників відповідачів: - Кузьміної К.В.,

- Борисової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНЕІР» ЛТД на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНЕІР» ЛТД до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯНЕІР» ЛТД звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним дії ДФС України з триваючого по даний час безстрокового делегування повноважень від ДФС України до ГУ ДФС у Житомирській області на підставі Наказу ДФС України № 792 від 22.09.2016 року «Про проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ ДФС України № 792 від 22.09.2016 року «Про проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи»;

- визнати протиправними дії ГУ ДФС у Житомирській області із здійснення протиправно делегованих повноважень на підставі Наказу ДФС України № 792 від 22.09.2016 року «Про проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи» при проведенні перевірки ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД на підставі наказу ГУ ДФС у Житомирській області № 976 від 21.05.2018 року «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД;

- визнати протиправним і скасувати Наказ ГУ ДФС у Житомирській області № 976 від 21.05.2018 року «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД;

- визнати протиправними дії ГУ ДФС у Житомирській області з проведення перевірки ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД на підставі наказу № 976 від 21.05.2018 року «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Житомирській області видані контролюючими органами на підставі та в межах норм чинного законодавства, крім того, оскаржуваними наказами та діями Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Житомирській області не порушено прав позивача.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 21 травня 2018 Головним управлінням ДФС у Житомирській області, на підставі п.п.2, 4 ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351 Митного кодексу України видано Наказ №976 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД, яким вирішено провести з 30.05.2018 року тривалістю 15 робочих днів документальну невиїзну перевірку дотримання вимог законодавства України з питань митної справи ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД щодо відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016 року.

Не погоджуючись з правомірністю зазначеного вище наказу та, відповідно, правомірністю дій по проведенню перевірки, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо позивних вимог про визнати протиправним дії ДФС України з триваючого по даний час безстрокового делегування повноважень від ДФС України до ГУ ДФС у Житомирській області на підставі Наказу ДФС України № 792 від 22.09.2016 року «Про проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи», скасування Наказу ДФС України № 792 від 22.09.2016 року «Про проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи», дій ГУ ДФС у Житомирській області із здійснення протиправно делегованих повноважень на підставі Наказу ДФС України № 792 від 22.09.2016 року «Про проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи» при проведенні перевірки ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Одночасно, ст. 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Крім того, в ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, суд акцентує увагу, що за змістом наведеної норми Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, невід'ємним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Отже, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державна фіскальна служба України, при виданні Наказу від 22.09.2016 року № 792 «Про проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи», здійснювала власні повноваження на підставі норм чинного законодавства, в рамках досліджуваних правовідносин контролюючим органом не приймалось будь-яких нормативно-правових актів або актів індивідуальної дії, які б впливали безпосередньо на права та інтереси позивача, а тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимоги про визнання протиправним та скасування Наказу ГУ ДФС у Житомирській області № 976 від 21.05.2018 року «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД та визнання протиправними дії ГУ ДФС у Житомирській області з проведення перевірки ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД на підставі наказу № 976 від 21.05.2018 року «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД, колегія суддів зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи вимоги позовної заяви та апеляційної скарги, позивач посилається на п.341 ст.4 Митного кодексу України, відповідно до якого органами доходів і зборів є - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости, оскільки ГУ ДФС (у Житомирській області) відсутнє у вказаній нормі Митного кодексу України, то, відповідно, останній був позбавлений права на проведення контрольного заходу по відношенню до позивача, проте такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими.

За змістом ч.ч.1-3 ст.345 Митного кодексу України, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться органами доходів і зборів з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 Митного кодексу України).

Безпосередньо питання проведення невиїзного контрольного заходу врегульовано нормами ст.351 Митного кодексу України.

Зокрема, відповідно до ч.ч.1-4 названої, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Аналіз зазначених вище норм, дає змогу дійти висновку, що орган доходів і зборів в праві приступити до проведення позапланового контрольного заходу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

При цьому, єдиною законодавчо визначеною підставою для проведення перевірки є наказ саме органу доходів і зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був належним чином повідомлений про проведення перевірки за наслідками отримання повідомлення від 22.05.2018 року №434/06-30-14-09, до якого було долучено копію Наказу від 21.05.2018 року №976, складеного ГУ ДФС у Житомирській області.

Разом з цим, на переконання позивача, ГУ ДФС у Житомирській області не є органом доходів і зборів, внаслідок чого не мало права на прийняття Наказу №976.

Відповідно до п.341 ст.4 Митного кодексу України, органами доходів і зборів є - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

За змістом п.1 Положення «Про державну фіскальну службу України» (надалі - Положення), Державна фіскальна служба України (ДФС) - є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до п.7 Положення, ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Учасниками даного спору не заперечується, що ГУ ДФС у Житомирській області є утвореним в установленому порядку територіальним органом ДФС, а отже, є можливим дійти висновку, що відповідач-2 мав право на видання наказу та проведення перевірки позивача на підставі п.п.2, 4 ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351 Митного кодексу України, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Одночасно, в контексті наведеного, суд відхиляє посилання представника позивача на те, що п.7 Положення не може стосуватись проведення перевірок з питань митної справи та стосується лише податкових перевірок, як вільне тлумачення особою норм права в рамках досліджуваних правовідносин, що, на думку колегії суддів, не може вважатись об'єктивним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНЕІР» ЛТД - залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНЕІР» ЛТД - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року - без змін

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.М.Кузьмишина

А.Г.Степанюк

Повний текст рішення виготовлений 19 березня 2019 року.