Справа № 360/815/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/815/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1С.) до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення та невиплати позивачу призначеної довічно пенсії за інвалідністю ІІІ групи, починаючи з 01.04.2017;

- зобовязати Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату позивачу призначеної довічно пенсії за інвалідністю ІІІ групи, а також виплатити заборгованість по пенсії починаючи з 01.04.2017 на рахунок установи ПАТ Ощадбанк;

- допустити негайне виконання цього рішення у межах суми стягнення за один місяць (а.с.3-16).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Позивач є громадянином України та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в зоні ООС (АТО), що підтверджується копією паспорта. Позивач має в наявності застрахованого трудового стажу понад 40 років та є пенсіонером за інвалідністю ІІІ групи з 01.03.2008. На цей час позивач знаходиться на пенсійному обліку в Рубіжанському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області як внутрішньо переміщена особа. З вересня 2016 року позивач знаходився на обліку в УПФ України в Кремінському районі Луганської області, яке припинено та реорганізоване в Рубіжанське об'єднане УІІФ України Луганської області. Пенсія позивачу призначена довічно пенсія у розміру не вище реального прожиткового мінімуму відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. №1058 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 виданого 19.03.2008. У період з початку АТО у 2014 року по березень 2017 року включно позивач отримував пенсію, зокрема з вересня 2016 року шляхом зарахування коштів на розрахунковий банківський рахунок, відкритий в підрозділу ПАТ «Ощадбанк» м. Кремінна. Проте, відповідачем з квітня 2017 року виплату пенсії припинено на підставах не передбачених Конституцією і пенсійними законами України. Позивач вважає, що відповідач порушив його конституційні права на отримання призначеної пенсії, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до відділу діловодства та обліку звернення громадян 18.03.2019 за вхідним реєстраційним номером 14298/2019 надав відзив на позовну заяву від 15.03.2019 №5030/08 (а.с.32-35), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що позивач відповідно до довідки від 26.09.2016 за № 915019500, виданої управлінням соціального захисту населення Кремінської районної адміністрації, має статус особи переміщеної з тимчасово окупованої території України. На підставі особистої заяви від 26.09.2016 позивача взято на облік відповідачем з 01.06.2016 за даними електронної пенсійної справи як внутрішньо переміщену особу, що фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та зареєстрована за паспортом: вул. Нахімова, буд. 84, м. Алчевськ, Луганська область. Нарахування та виплата пенсії позивачу відповідачем провадилась з 01.06.2016 по 31.03.2017. З 01.04.2017 нарахування та виплата пенсії позивачу призупинена відповідно до електронного листа головного управління Пенсійного фонду України від 27.03.2017 № 3147/02, яким повідомлялось про необхідність до зясування призупинити виплати внутрішньо переміщеним особам з 01.04.2017, включеним до списків осіб, інформація щодо яких потребує перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території, отриманих від Служби Безпеки України. Станом на день надання відзиву позивач із заявою про поновлення виплати пенсії з 01.04.2017 згідно з Порядком 1 та Порядком 22-1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області не звертався. Таким чином відповідач не мав правових підстав вирішувати питання про поновлення чи відмову у поновленні виплати пенсії позивача та жодного рішення з цього приводу відповідачем прийнято не було. Пенсія позивачу виплачена по 31.03.2017 в розмірі 2082,11 грн та не нараховувалась з моменту припинення. Заборгованості по невиплаченій пенсії не має. З урахуванням наведеного вище, відповідач вважає, що позовні вимоги повністю не підлягають задоволенню в звязку з їх не обґрунтованістю.

Ухвалою суду від 01.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, паспорт серії ЕК 201345, виданий 11.06.1996 року Алчевським МВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21,24).

Позивач є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи, що підтверджується посвідченням Серії ААБ №172631 від 19.03.2008 (а.с.33).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 26.09.2016 №915019500, позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування є АДРЕСА_1 (а.с.23).

На виконання ухвали суду від 01.03.2019 Управління праці та соціального захисту населення Кремінської райдержадмінстрації надало інформацію, в якій зазначило, що рішення про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 не приймалось (а.с.47).

26.09.2016 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив запросити пенсійну справу з УПФУ в м.Вовчанськ Харківської області, у звязку з тим, що змінено місце проживання до м.Кремінна (зворотній бік а.с.39).

Позивач також заявою від 26.09.2016 просив належні суми пенсії перераховувати на поточний рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк» (а.с.41).

Відповідно до інформації, зазначеної у витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО №13 від 28.09.2016, вирішено призначити соціальні виплати згідно постанови КМУ від 08.06.2016 №365 (зворотній бік а.с.41).

З наданої відповідачем довідки від 14.03.2019 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії вбачається, що в останнє позивач отримав пенсію в березні 2017 року у розмірі 2082,11 грн (а.с.43-44).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Як зазначив відповідач, з 01.04.2017 нарахування та виплата пенсії позивачу призупинена відповідно до електронного листа головного управління Пенсійного фонду України від 27.03.2017 № 3147/02, яким повідомлялось про необхідність до зясування призупинити виплати внутрішньо переміщеним особам з 01.04.2017, включеним до списків осіб, інформація щодо яких потребує перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території, отриманих від Служби Безпеки України.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних доказів на підтвердження таких тверджень.

Крім того, з вищеописаних наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу, починаючи з 01.04.2017 взагалі не приймалося.

Посилання відповідача на те, що призупинення виплати пенсії є правомірним, оскільки відбулось на підставі Постанов Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637, від 01.10.2014 №509, від 08.06.2016 №365 суд вважає неприйнятними з наступних підстав.

Так за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності ( п. 25 рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсію за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (п. 33 рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати та нарахування пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо припинення нарахування та виплати пенсії позивачу починаючи з 01.04.2017.

Відновленням порушеного права позивача є зобовязання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.04.2017.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення лише за один місяць.

За інформацією відповідача остання виплата пенсії позивачу була проведена у березні 2017 року у розмірі 2082,11 грн (а.с.43). Таким чином сума стягнення за один місяць складає 2082,11 грн.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при розгляді типової справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 01.03.2019 відстрочено позивачу сплату судового збору за подання адміністративного позову до ухвалення судового рішення у справі у розмірі 768,40 грн. (а.с.1-2).

Станом на дату розгляду справи по суті судовий збір не сплачений, а тому підлягає стягненню даним рішенням суду до Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, позивачу необхідно відшкодувати 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Викладені з цього приводу заперечення відповідача суд вважає неприйнятними, оскільки відшкодування понесених судових витрат не ставиться в залежність наявності або відсутності на це коштів у сторони, з якої присуджується таке відшкодування.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року.

Зобовязати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93009, Луганська область, м.Рубіжне, вул.Студентська, буд.35А, ) поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: 94200, Луганська область, м.Алчевськ, вул.Нахімова, буд.84) нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за інвалідністю з виплатою усієї заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2082 (дві тисячі вісімдесят дві) гривні 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: 94200, Луганська область, м.Алчевськ, вул.Нахімова, буд.84) на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 6001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106) суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93009, Луганська область, м.Рубіжне, вул.Студентська, буд.35А, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: 94200, Луганська область, м.Алчевськ, вул.Нахімова, буд.84) у рахунок відшкодування судових витрат у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_2