Справа № 1340/4902/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/791/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представника позивача - Мельник С.І.

представника відповідача - Міклюш Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року (головуючий суддя Костецький Н.В., м.Львів, проголошено 14:39:20) у справі № 1340/4902/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТД «ВБК» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

22.10.2018 року позивач звернулося до суду першої інстанції із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просив суд визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.10.2018 № .

Позов обґрунтовує тим, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 21.09.2018 № 2339/13-01-14-14/19268759 про нереальність господарських операцій із ТОВ "НГ Трейдинг" є безпідставними, оскільки у підприємства є всі належним чином оформлені документи, що підтверджують дійсність господарських операцій з контрагентом, тому вимог податкового законодавства позивач не порушував. Вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідачем прийнято безпідставно, тому просить суд його скасувати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 05.10.2018 № .

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що позивачем не здійснювалися господарські операції з ТОВ "НГ Трейдинг", а отже безпідставно занижено податок на додану вартість. Стверджує, що у зв'язку з відсутністю фактичного постачання газу, а лише документального оформлення, то у ТОВ ТД "ВБК" не має підстав для формування податкового кредиту з вартості природного газу від ТОВ "НГ Трейдинг". Відтак оскаржене податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримує доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує рішення суду першої інстанції. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

З 27.08.2018 по 07.09.2018 ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ ТД "ВБК" () з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, з період з 01.01.2015 по 30.06.2018, про що 21.09.2018 складено акт № 2339/13-01-14-14/19268759.

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем п. 198. 1, п. 198. 2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану на загальну суму 687014,24 грн., в тому числі за квітень 2018 року 354784,63 та за травень 2018 року в сумі 332229,61 грн. Вказані в акті перевірки порушення ґрунтуються на висновках податкового органу про не підтвердження позивачем факту здійснення господарських операцій з ТОВ "НГ Трейдинг". За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем, від 05.10.2018 винесено податкове повідомлення-рішення № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 858768,00 грн. (в т.ч. за основним платежем 687014 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 171754 грн.).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1). При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2). При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1 - 2 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Разом з тим, дослідивши долучені до справи письмові докази, колегія суддів встановила наступні обставини щодо формування податкового кредиту та взаємовідносин позивача з ТОВ "НГ Трейдинг".

Між ТОВ "НГ Трейдинг" (постачальник) та ТОВ ТД "ВБК" (споживач) 21.06.2017 укладено договір постачання природного газу № 21/06.

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити споживачу протягом строку дії договору товар: природний газ, в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач зобов'язується прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, визначених даним договором.

На підтвердження виконання умов Договору позивачем надано акти приймання-передачі природного газу від 30.04.2017 та від 31.05.2017.

При проведені перевірки позивачем надані ревізорам всі зазначені документи та податкові накладні від 12.04.2018 № 33, від 17.04.2018 № 50, від 18.04.2018 № 59, від 19.04.2018 № 67, від 23.04.2018 № 85, від 27.04.2018 № 115, від 30.04.2018 № 136, від 15.05.2018 № 63, від 18.05.2018 № 81, від 21.05.2018 № 93, від 23.05.2018 № 118, від 24.05.2018 № 130, від 25.05.2018 № 143, від 30.05.2018 № 163, від 315.05.2018 № 180.

Розрахунки між ТОВ ТД "ВБК" та ТОВ "НГ Трейдинг" проводились у безготівковій формі.

Відповідно до картки рахунку 631за квітень 2018 року та травень 2018 року станом на 31.05.2018, кредитове сальдо по взаєморозрахунках із ТОВ «НГ Трейдінг» становить 1232 683,49 грн.

Крім того, встановлено що оплату за транспортування природного газу ТОВ ТД «ВБК» здійснював на адресу ПАТ «Укртансгаз» філія УМГ «Львівтрансгаз» . При цьому, як вбачається зі змісту акту перевірки, то він не містить жодних посилань податкового органу про те, що податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем як до перевірки та і при судовому розгляді справи надані докази, які в своїй сукупності підтверджують реальне вчинення господарських операцій, що в свою чергу підтверджує правомірність формування податкового кредиту за такими операціями. Будь-які порушення щодо форми та змісту первинних документів, які підтверджують фактичне вчинення господарських операцій з постачання товару між позивачем та ТОВ "НГ Трейдинг" в акті перевірки відсутні, зокрема будь-яких зауважень щодо оформлення податкових накладних акт перевірки не містить. Не містяться в акті перевірки й зауваження щодо оплати товару. Отже, матеріалами справи підтверджується укладення господарського договору між ТОВ ТД "ВБК" та ТОВ "НГ Трейдинг", факт виконання якого підтверджений належним чином оформленими первинними документами.

Дослідивши Акт перевірки, колегія суддів прийшла до висновку, що викладені в ньому обставини порушень позивачем податкового законодавства сформовані не на підставі аналізу первинної документації, зауважень до змісту та оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку позивача, а на підставі даних що містяться в ІС «Податковий блок» та інформації що міститься в інформаційних базах даних (наявних у ДФС) по ТОВ «НГ Трейдінг».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що реальність господарських операцій доведена позивачем належними та допустимими доказами, а правомірність виставленого податкового повідомлення-рішення апелянт не довів.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, а тому доводи апелянта слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб'єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 1340/4902/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року