Справа № 320/261/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року № 320/261/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., за участю секретаря судового засідання Масловської К.І.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача-1: Вернигори Р.В.,

представника відповідача-2: Божинського В.В.,

представника відповідача-3: не з'явився,

представника відповідача-4: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_2
доДепартаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації, Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Ставищенської районної державної адміністрації
провизнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації, Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Ставищенської районної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Ставищенської районної державної адміністрації, яке прийняло висновок про не підтвердження жодним документом факту проживання ОСОБА_2 на території посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років станом на 1 січня 1993 року та про необгрунтованість видачі довідки встановленого зразка (додаток №7 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженої Постановою КМУ від 20.01.19978 №51) на ім'я ОСОБА_2.

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Київській обласній державній адміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році та щодо встановлення факту участі громадян у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, яке оформлене у вигляді протоколу №195 від 27.07.2018 на підставі висновку Ставищенської районної державної адміністрації в частині, що стосується ОСОБА_2.

- зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію поновити ОСОБА_2 статус громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати (повернути вилучене) відповідне посвідчення.

- визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

- зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_2 посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 1997 році вона отримала статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, а в 2018 році їй було встановлено інвалідність у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач стверджує, що особи, яким встановлений причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мають право на отримання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Як зазначає позивач, розглядаючи питання про встановлення їй статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідачі вчинили низку протиправних дій та прийняли ряд незаконних рішень, якими позбавили її статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, вилучивши відповідне посвідчення, а також за відсутності визначених у законі підстав відмовили у встановлення статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Позивач стверджує, що у період з 23.08.1988 по 23.08.1989 та у період з 06.10.1989 по 10.06.1995 проживала у смт. Ставище Київської області, яке було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується довідками, виданими Ставищенською селищною радою та відомостями про прописку, наявними у будинкових книгах.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що правомірно отримала статус особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 4, а з огляду на встановлену їй інвалідність та її причини має право на пільги, встановлені законодавством для осіб, постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відповідачі позов не визнали, заперечуючи проти позовних вимог зазначили, що подані позивачем документи для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 містили недостовірні відомості щодо тривалості проживання ОСОБА_2 на території зони посиленого радіоекологічного контролю, у зв'язку з чим раніше видане їй посвідчення категорії 4 було вилучене як таке, що видане безпідставно.

Беручи до уваги, що одночасно з вилученням посвідчення категорії 4 позивач втратила статус особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи, підстави для встановлення ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 1, на які вона посилається, відпали.

З урахуванням викладеного, відповідачі вважають, що обґрунтовано вилучили у ОСОБА_2 відповідне посвідчення та відмовили їй у встановленні статусу особи постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 відкрите спрощене позовне провадження у справі №320/261/19 та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 18.03.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22.03.2019.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

07 травня 1993 року ОСОБА_2 ОСОБА_1 обласною районною державною адміністрацією було видане посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії НОМЕР_1 (а.с. 15).

19 лютого 2018 року ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 10.02.2018 серії АВ №0770717 (а.с. 14).

28 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Управління соціального захисту населення із заявою про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 12.03.2018 № 953/08 Управління соціального захисту населення Ставищенської РДА відмовило позивачеві у встановленні статусу особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 1 (а.с. 18).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2018 у справі 810/1607/18 визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Ставищенської районної державної адміністрації Київської області щодо неприйняття документів для оформлення ОСОБА_2 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ставищенської районної державної адміністрації Київської області прийняти документи ОСОБА_2 та направити подання до Київської обласної державної адміністрації для видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії.

08 червня 2018 року Управління соціального захисту населення Ставищенської РДА склало та направило позивачеві листа за №1786/09, у якому, розглянувши подані позивачем документи, поставило під сумнів достовірність раніше встановленого факту проживання ОСОБА_2 на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 понад чотири роки та дійшло висновку про необґрунтованість видачі посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_1 від 07.05.1993 (а.с. 19).

11 червня 2018 року листа за №05-18/691 з тотожним змістом Управління соціального захисту населення Ставищенської РДА направило Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (а.с. 20-21).

12 липня 2018 року, розглянувши подання Управління соціального захисту Ставищенської РДА, Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації прийняв рішення про відмову у встановленні ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Як вбачається з листа Департаменту від 12.07.2018 №1697/02-59, підставою для відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, слугував висновок Департаменту про відсутність документального підтвердження факту проживання ОСОБА_2 на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 понад чотири роки (а.с. 28-29).

27 липня 2018 року відбулось засідання Комісії при Київській обласній державній адміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, та щодо встановлення факту участі громадян у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, на якому вирішено визнати виданим необґрунтовано посвідчення ОСОБА_2 категорії 4 серії НОМЕР_1 (а.с. 30).

Не погоджуючись з діями і рішеннями Управління соціального захисту Ставищенської РДА, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації та Комісії при Київській обласній державній адміністрації, позивач звернулась до суду.

V. Норми права, які застосував суд

До правовідносин, що стосуються визнання статусу позивача як постраждалої від чорнобильської катастрофи категорії 4 та обґрунтованості видачі/вилучення відповідного посвідчення.

Статтею 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктом 4 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, відносяться до четвертої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 4 цієї ж статті, видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 затверджений Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (чинний на момент видачі позивачеві посвідчення категорії 4)(далі - Порядок №51)

Пунктом 6 Порядку №51 передбачено, що особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до пункту 10 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка.

Згідно з пунктом 13 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (чинний на момент прийняття спірного рішення про вилучення посвідчення категорії 4), спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, на підставі підтвердних документів про участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, евакуацію із зони відчуження в 1986 році, документів, що підтверджують факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження.

Спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об'єднань, статутна діяльність яких пов'язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.

Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзацах першому і другому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.

Пунктом 14 цього ж Порядку передбачено, що рішення комісій, зазначених у пункті 13 цього Порядку, є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії. У разі встановлення такими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення таких комісій підлягає вилученню уповноваженими органами.

До правовідносин, що стосуються встановлення позивачеві статусу постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Пунктом 2 частини першої статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11, частина третя статті 12 вказаного Закону), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Статтею 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Положеннями абзацу першого пункту 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (далі - Порядок №51) встановлено, що інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

Відповідно до абзацу дев'ятого пункту 10 Порядку №51, посвідчення видаються потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

VI. Оцінка суду

Що стосується висновків про необґрунтовану видачу посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, є у розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» постраждалими від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Статус особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 підтверджується посвідченням коричневого кольору, серії В, яке дає право на пільги, передбачені вказаним законом.

Підставою для встановлення особі статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 є довідка місцевої районної державної адміністрації за місцем проживання особи, що містить відомості про період проживання, роботи або навчання особи на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

У разі встановлення факту того, що довідка, на підставі якої було видане відповідне посвідчення особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 4, містила недостовірні відомості, таке посвідчення підлягає вилученню уповноваженими органами.

Визнаючи посвідчення ОСОБА_2 категорії 4 серії НОМЕР_1 від 07.05.1993 таким, що було видано необґрунтовано, відповідач-3 виходив з того, що факт проживання ОСОБА_2 на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 понад чотири роки документально не підтверджується.

В аспекті вказаних висновків судом з відомостей, наявних у будинкових книгах, встановлено, що у період з 23.08.1988 по 23.08.1989 ОСОБА_2 була зареєстрована (прописана) за адресою: АДРЕСА_1; у період з 06.10.1989 по 10.06.1995 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 31-33, 34-36).

Аналогічні відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 у період з 23.08.1988 по 23.08.1989 та у період з 06.10.1989 по 10.06.1995 містяться у довідках виконавчого комітету Ставищенської селищної ради від 31.07.2018 №2325/6 (а.с. 39) та від 10.08.2018 №2438/6 (а.с. 40).

Фактичне проживання позивача у період з 23.08.1988 по 23.08.1989 та у період з 06.10.1989 по 10.06.1995 в смт. Ставище за вказаними адресами підтверджується також актами від 17.08.2018, складеними сусідами позивача у присутності депутата селищної ради, завірені копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 37-38).

Суд зазначає, що зазначені документи не містять будь-яких розбіжностей чи неточностей та містять підписи осіб, відповідальних за їх складання, які скріплені печатками відповідних установ.

Відповідачі в оспорюваних рішеннях та у відзивах на позовну заяву будь-яких обставин, з яких надані позивачем документи не були взяті до уваги, не зазначили.

Наведені обставини у сукупності спростовують висновки відповідачів про відсутність документального підтвердження факту проживання ОСОБА_2 на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 понад чотири роки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі необґрунтовано не взяли до уваги документи, якими підтверджується факт проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 понад чотири роки.

У частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені під час розгляду справи обставини дають підстави для висновку, що оспорюване рішення відповідача-3, оформлене протоколом від 27.07.2018 №195, визначеним у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям не відповідає, позаяк прийняте непропорційно та без з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За викладених обставин рішення Комісії при Київській обласній державній адміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, та щодо встановлення факту участі громадян у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, яке оформлене протоколом від 27.07.2018 №195, є протиправним та підлягає скасуванню.

З цих же підстав суд дійшов висновку про протиправність дій Управління соціального захисту населення Ставищенської РДА щодо складання висновку про відсутність документального підтвердження факту проживання ОСОБА_2 на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 понад чотири роки.

Оскільки посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_1 від 07.05.1993 у ОСОБА_2 було вилучено протиправно, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов'язання Київську обласну державну адміністрацію поновити ОСОБА_2 статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та повернення вилученого посвідчення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо відмови Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у встановленні ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Правовою підставою для надання статусу особи, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є одночасна сукупність наступних умов: 1) така особа є потерпілою від Чорнобильської катастрофи у розумінні статті 11 Закону № 796-ХІІ; 2) встановлення їй інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому слід враховувати, що до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи у розумінні статті 11 Закону № 796-ХІІ, зокрема, належать особи, яким надано статус громадянина, що постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач має статус особи, потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії, оскільки проживала та/або працювала станом на 01.01.1993 на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки.

Набуття позивачем зазначеного правового статусу підтверджується виданим йому 07.05.1993 безстроковим посвідченням категорії 4 серії НОМЕР_1, висновки щодо необґрунтованої видачі якого повністю спростовуються матеріалами справи.

З 19.02.2018 позивачу встановлено безстроково ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0770717.

Оскільки позивач є інвалідом з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи та причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою встановлено відповідною медичною установою, суд дійшов висновку про наявність у позивача достатніх та необхідних правових підстав для надання йому правового статусу особи, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

Стосовно доводів Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про втрату позивачем статусу особи, постраждалої від Чорнобильскої катастрофи категорії 4 внаслідок виключення із правового поля поняття зони посиленого радіоекологічного контролю, суд зазначає наступне.

Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у статті 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з вказаною нормою, до зон радіоактивного забруднення належать: зона відчуження, зона безумовного (обов'язкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення та зона посиленого радіоекологічного контролю.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, яким статтю 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було виключено, а також виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Суд вважає, що виключення із правового регулювання зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зони посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015. У той же час, жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не відбулось.

Таким чином, висновки, до яких дійшов відповідач, пов'язуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безумовно помилковими.

Крім того, виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля поняття зона посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

При цьому суд зазначає, що та обставина, що позивач проходив огляд в МСЕК вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ, не має правового значення для вирішення питання про встановлення йому статусу потерпілого 1 категорії, оскільки на момент проходження огляду МСЕК позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 по справі № 802/1445/17-а, висновки якого, відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають врахуванню судами.

За наведених обставин вимоги позивача про визнання протиправними дій Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов'язання Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Відтак дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Водночас, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд зазначає, що дискреційні функції Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації як суб'єкта владних повноважень щодо надання особі статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на етапі, коли особа, яка звернулась, є інвалідом та вже має статус потерпілого 4 категорії, а також має докази на підтвердження причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, досить жорстко обмежені в законодавчому порядку.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії в розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, позаяк право позивача на отримання статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 підтверджується матеріалами справи, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача видати позивачеві посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

VII. Висновок суду

Наявними у матеріалах справи доказами повністю спростовуються висновки відповідачів про необґрунтовану видачу позивачеві посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

При цьому, оскільки позивач є інвалідом з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи та причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою встановлено відповідною медичною установою, суд дійшов висновку про наявність у позивача достатніх та необхідних правових підстав для надання йому правового статусу особи, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надали.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

VIIІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення нею інших витрат, пов'язаних із розглядом справи матеріали справи не містять, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Ставищенської районної державної адміністрації, які виразились у складанні висновку про не підтвердження факту проживання ОСОБА_2 на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років станом на 1 січня 1993 року та про необгрунтованість видачі довідки встановленого зразка на ім'я ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Київській обласній державній адміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році та щодо встановлення факту участі громадян у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, яке оформлене протоколом №195 від 27.07.2018 у частині, що стосується ОСОБА_2.

Зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію поновити ОСОБА_2 статус громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати відповідне посвідчення.

Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_2 посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Київський окружний адміністративний суд до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного рішення суду 22.03.2019.

Суддя Леонтович А.М.