Справа № 539/3759/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 р.Справа № 539/3759/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Поліцейського роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП патрульний поліції ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Коновод О.В., м. Хорол, Полтавська область, повний текст складено 10.01.19 року по справі № 539/3759/18

за позовом ОСОБА_2

до Поліцейського роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП патрульний поліції ОСОБА_1

про заміну заходу стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до поліцейського роти № 2 БУПП в Полтавській області ДПП патрульного поліції ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач), в якому просив суд: змінити захід стягнення щодо нього за порушення ч. 3 ст. 121 КУпАП, застосований відповідно до постанови від 03.10.2018 року НК № 407313 та обмежитись усним зауваженням.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 10.01.2019 року позов ОСОБА_2 до поліцейського роти № 2 БУПП в Полтавській області ДПП патрульного поліції ОСОБА_1 про заміну заходу стягнення - задоволено повністю.

Змінено захід стягнення до ОСОБА_2 згідно постанови НК № 407313 від 03.10.2018 року за ч. 3 ст. 121 КУпАП, застосувавши ст. 22 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на викладені доводи та прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10.01.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити, справу розглянути за відсутності відповідача.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив, що позивач керував засобом, що підлягає обовязковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов та визнав свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 121 КУпАП. Таким чином, вважає правомірною прийняту постанову від 03.10.2018 року НК № 407313, якою на позивача накладено штраф у розмірі 340 грн., що передбачено санкцією вказаної статті КУпАП.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату слухання справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що поліцейським роти № 2 БУПП в Полтавській області ОСОБА_1 була винесена постанова серії НК № 407313 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.9).

Вказана постанова була винесена на підставі того, що ОСОБА_2 порушив п.п. 31.3 Правил дорожнього руху та ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», оскільки водій керував транспортним засобом Renault Kangoo д.н.з ВІ 5145 АІ , що підлягає обовязковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Вважаючи, що інспектор поліції повинен був обмежитись усним зауваженням та не накладати на ОСОБА_2 штраф, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свою провину у скоєнні правопорушення визнав, будь-якої шкоди чи збитків державним інтересам чи інтересам окремих осіб завдано не було, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про малозначність скоєного позивачем правопорушення та можливість звільнення його від адміністративної відповідальності у звязку з малозначністю та обмеження усним зауваженням.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини третя, пята і шоста статті 121). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Надаючи оцінку оскарженій постанові у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про дорожній рух" транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов'язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Відповідно до відомостей Інформаційного порталу Національної поліції України "АРМОР" тип транспортного засобу Renault Kangoo д.н.з ВІ 5145 АІ - вантажний фургон малотонажний-В, 2006 року випуску. Це також підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 305529.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють ПДР України.

Згідно з положеннями п. 31.3 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: б) якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Судом встановлено, що поліцейським роти № 2 БУПП в Полтавській області ОСОБА_1 була винесена постанова серії НК № 407313 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн. внаслідок порушення позивачем вимог п. 31.3 ПДР України та ст.35 Закону України "Про дорожній рух" (а.с.9).

Відповідно до бази даних ІПНП "АРМОР" транспортний засіб Renault Kangoo д.н.з ВІ 5145 АІ своєчасно не пройшов обовязковий технічний контроль.

При цьому, ОСОБА_2 свою провину визнав, що підтверджується ним у поданій позовній заяві, проте просив змінити захід стягнення щодо нього та, враховуючи його щире каяття, обмежитись усним зауваженням.

Колегія суддів вказує на те, що частиною ч.3 ст.121 КУпАП, передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов тягне за собою накладення штрафу в розмірі від двадцяти до двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи встановлення під час судового розгляду справи факту порушення позивачем вимог п. 31.3 ПДР України, колегія суддів дійшла висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП та як наслідок, правомірності накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі оскаржуваної постанови.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності у звязку з малозначністю та обмеження усним зауваженням, виходячи з наступного.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 № 596-VIII внесено зміни до ч.2 ст.33 КУпАП, а саме: при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 22 КУпАП встановлюється, що усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Стаття не передбачає обов'язковості звільнення від адміністративної відповідальності за всі малозначні правопорушення, а передбачає тільки право прийняти таке рішення. У зв'язку із цим посадова особа зобов'язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатися, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особистість порушника, обставини, що зм'якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Відтак, оголошуючи позивачу усне зауваження, суд першої інстанції не врахував, що в даній справі він не є органом, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 121 КУпАП, оскільки в силу частини 1 статті 222 КУпАП розгляд такої справи віднесений цим Кодексом до відання органів Національної поліції та, відповідно, саме ці органи вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі статті 22 КУпАП.

Посилання суду першої інстанції на те, що правопорушення не спричинило негативних наслідків не береться до уваги судом апеляційної інстанції, так як відповідальність в даному випадку настає за порушення ПДР України, а не за спричинення шкоди. Спричинення такої шкоди підпадає під дію інших норм законодавства, а не ч.3 ст. 121 КУпАП.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи субєктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, яка є предметом оскарження позивачем.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, звільнивши позивача від відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, у спірних правовідносинах інспектор діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліцейського роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП патрульний поліції ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10.01.2019 року по справі № 539/3759/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Поліцейського роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП патрульний поліції ОСОБА_1 про заміну заходу стягнення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5