Справа № 201/12340/16-а(2а/201/1042/2016)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2019 року

Київ

справа №201/12340/16-а(2а/201/1042/2016)

провадження №№ К/9901/30050/18, К/9901/30052/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т.Г.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, третя особа: голова Соборної районної у місті Дніпрі ради Тімарєв А.С. про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

за касаційними скаргами виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді: Антонюка О.А., та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Дадим Ю.М., (головуючий), Богданенка І.Ю., Уханенка С.А., та ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Дадим Ю.М., (головуючий), Богданенка І.Ю., Уханенка С.А.

І. Суть спору

1. У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, третя особа: голова Соборної районної у місті Дніпрі ради Тімарєв А.С., в якому просив:

1.1. визнати незаконним та скасувати розпорядження Соборної районної у місті Дніпрі ради від 25.07.2016 року №229-ос про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України, а саме за прогули без поважних причин;

1.2. поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Соборної районної у місті Дніпрі ради з питань з діяльності виконавчих органів, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що його неправомірно звільнено із займаної посади за прогули, проте, в цей час, він перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. З 01 березня 2011 року ОСОБА_1 працював на посаді заступника голови Жовтневої (на теперішні час Соборної) районної у місті Дніпрі ради з питань діяльності виконавчих органів.

4. Розпорядженням голови Соборної районної у місті Дніпропетровську ради від 25 липня 2016 року №229-ос ОСОБА_1 був звільнений з 25 липня 2016 року за прогули без поважних причин у період з 20 липня 2016 рок по 22 липня 2016 року.

5. В період з 20 липня 2016 року по 22 липня 2016 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності серія АДБ № 350798 від 25 липня 2016 року.

6. Довідкою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втратити працездатності від 01 серпня 2016 року за підписом: головного спеціаліста відділу експертизи тимчасової непрацездатності та якості медичних послуг виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втратити працездатності Герко С.Ю., головного лікаря КЗ «ЦПМСД Дніпропетровського району» Побігай Л.Я., заступника головного лікаря з питань експертизи тимчасової непрацездатності КЗ «ЦПМСД Дніпропетровського району» Громцевої О.В. перевірено та підтверджено обґрунтованість видачі позивачу листа непрацездатності серія АДБ № 350798 від 25 липня 2016 року із дотриманням вимог п.1.7, 1.8, 1.10, 2.1, проте з порушенням п.1.9. Інструкції № 455 та п.5.1.4 наказу Міністерства охорони здоров'я України № 189.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

7. Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Соборної районної в місті Дніпрі ради від 25 липня 2016 року № 229-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови Соборної районної у місті Дніпрі ради з питань діяльності виконавчих органів з 25 липня 2016 року, за прогули без поважних причин. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника голови Соборної районної у місті Дніпрі ради з питань діяльності виконавчих органів з 25 липня 2016 року. Стягнуто з виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 21 301,00 грн.

8. Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що наявність поважних причин відсутності на роботі позивача, підтверджується лікарняним листом від 25 липня 2016 року серія АДБ № 350798, обґрунтованість видачі якого, підтверджена довідкою від 01 серпня 2016 року. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відсутність позивача на робочому місці була обумовлена перебуванням його на лікарняному, що є поважною причиною, тому звільнення позивача за прогули, є протиправним.

9. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року постанова Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року змінена в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заробітної плати за час вимушеного прогулу. Судом апеляційної інстанції визначена сума заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 62670,40грн. В іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін.

10. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції в частині визнання протиправним розпорядження про звільнення позивача. Проте, суд не погодився з розрахунком суми заробітної плати за час вимушеного прогулу, проведений судом першої інстанції зі слів позивача, у зв'язку з чим, виходячи з відомостей про розмір нарахованої заробітної плати за останні два календарні місці роботи позивача та з урахуванням п.3 Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 62670,40 грн.

IV. Касаційне оскарження

11. У касаційній скарзі виконавчий комітет Соборної районної у місті Дніпрі ради посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

12. В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що у період з 20 по 22 липня 2016 року позивач був відсутній на роботі без поважних причин, при цьому, позивач не повідомляв відповідачу про те, що знаходиться на лікарняному. У зв'язку з чим, відповідач вважає, що станом на 25 липня 2016 року у нього були достатні підстави для звільнення позивача на підставі п.4 ч.1 ст.40, п.4 ч.1 ст.43-1 Кодексу законі про працю України (далі - КЗпП України). При цьому, зауважує, що про існування лікарняного листа відповідач дізнався лише 27 липня 2016 року, тобто через 2 дні після звільнення, тому вважає, що на час прийняття відповідачем розпорядження про звільнення позивача, ним не порушено норми чинного законодавства про працю.

13. Крім того, зазначає, що під час розгляду справи судами встановлена наявність порушень при видачі позивачу листа непрацездатності, але при цьому, судами не надана цим обставинам належна оцінка.

14. Також в доводах касаційної скарги скаржник посилається на невірний розмір розрахунку суми заробітної плати за час вимушеного прогулу та вважає, що суди залишили поза увагою необхідність обов'язкових відрахувань та податків з цієї суми.

15. З посиланням на норми законодавства скаржник вважає, що судами першої та апеляційної інстанції не повно з'ясовано обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить суд касаційної інстанції скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

16. У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить змінити постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року в частині стягнення з відповідача суми заробітної плати за час вимушеного прогулу. Вважає, що судом апеляційної інстанції невірно визначено кількість фактично відпрацьованих ним робочих днів за останні два календарні місяці роботи та невірно визначено розмір середньоденної заробітної плати, що призвело до невірного розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на його користь з відповідача.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

17. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

18. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

19. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

21. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22. Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

23. Згідно пункту 3 Розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

23.1. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

24. Відповідно до пункту 8 Розділу IV Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

VI. Позиція Верховного Суду

25. Перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

26. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає наступне.

27. З аналізу норми пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України вбачається, що необхідною підставою для звільненні працівника за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є відсутність на роботі працівника без поважних причин. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. При цьому, поважність причин, виключають вину працівника щодо відсутності на роботі.

28. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із відсутність позивача на роботі у період з 20 липня 2016 року по 22 липня 2016 року, розпорядженням голови Соборної районної у місті Дніпропетровську ради позивача звільнено на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України з 25 липня 2016 року за прогули.

29. Проте, у період з 20 липня 2016 року по 22 липня 2016 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності серія АДБ № 350798 від 25 липня 2016 року.

30. Тобто, виходячи з вказаних обставин справи та приписів чинного законодавства, позивач за поважних причин був відсутній на роботі у період з 20 липня 2016 року по 22 липня 2016 року, у зв'язку з чим, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

31. Верховний Суд відхиляє посилання в касаційні скарзі виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на те, що листок непрацездатності серія АДБ № 350798 від 25 липня 2016 року було видано з порушеннями, тому, відсутні підстави для визнання поважними причини неявки позивача на роботу у визначений період.

32. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що правильність видачі позивачу листа непрацездатності серія АДБ № 350798 від 25 липня 2016 року перевірялась: головним спеціалістом відділу експертизи тимчасової непрацездатності та якості медичних послуг виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втратити працездатності Герко С.Ю., разом з головним лікарем КЗ «ЦПМСД Дніпропетровського району» Побігай Л.Я., та заступником головного лікаря з питань експертизи тимчасової непрацездатності КЗ «ЦПМСД Дніпропетровського району» Громцевої О.В., про що свідчить довідка Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втратити працездатності від 01 серпня 2016 року.

33. За висновками перевірки, підтверджена обґрунтованість видачі позивачу листа непрацездатності серія АДБ № 350798 від 25 липня 2016 року із дотриманням вимог п.1.7, 1.8, 1.10, 2.1, проте з порушенням п.1.9. Інструкції № 455 та п.5.1.4 наказу Міністерства охорони здоров'я України № 189, та п.3.8 Інструкції № 532.

34. Встановлені перевіркою порушення п.1.9 Інструкції № 455 та п.5.1.4 наказу № 189 Міністерства охорони здоров'я України виявились в наступному: лікарняний лист було видано поза місцем постійного проживання чи роботи по заяві-клопотанню, підписаною в.о. завідувача АЗИСМ КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги Дніпропетровського району», а не головним лікарем або його заступником; відсутність в листку непрацездатності відмітки про дозвіл головного лікаря на видачу листка непрацездатності поза місцем проживання та роботи застрахованої особи, завіреного печаткою лікувального закладу.

35. При цьому, у довідці визначено, що записи лікаря в медичній картці амбулаторного хворого обґрунтовують діагноз та наявність у хворого тимчасової непрацездатності під час звернення та у висновках перевірки визначено, що лист непрацездатності серія АДБ № 350798 від 25 липня 2016 року видано обґрунтовано.

36. Аналізуючи наведене Верховний Суд зазначає, що встановлені перевіркою порушення, виникли у зв'язку з недотриманням співробітниками медичної установи вимог оформлення медичної документації, які не можуть ставитися у провину особі, яка звернулася за медичною допомогою.

37. Факт звернення позивача до медичної установи за допомогою, встановлений проведеною перевіркою, крім того, висновками перевірки визнана обґрунтованість видачі лікарняного листа позивачу за період його лікування з 20 липня 2016 року по 22 липня 2016 року.

38. За таких обставин, період відсутності позивача на роботі з 20 липня 2016 року по 22 липня 2016 року не може вважатись прогулом, у розумінні приписів пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки відповідним лікарняним листом підтверджується поважність причин відсутності позивача на робочому місці.

39. Доводи касаційної скарги виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради про те, що відповідач дізнався про існування лікарняного листа лише 27 липня 2016 року, тобто через 2 дні після звільнення, тому на час прийняття спірного розпорядження про звільнення позивача, ним не порушено норми чинного законодавства про працю, є помилковими, з огляду на наступне.

40. Звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України можливо лише у разі прогулу без поважних причин. В даному випадку, позивач був відсутній на роботі за поважних причин, тому незалежно від терміну отримання відповідачем лікарняного листа, відповідач не мав правових підстав недотримуватись законодавства про працю. При цьому, відповідач не був позбавлений можливості скасувати спірне розпорядження, після підтвердження позивачем поважності причин відсутності на роботі.

41. Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції про те, що відсутність позивача на робочому місці була обумовлена перебуванням його на лікарняному, що підтверджується лікарняним листом, тому звільнення позивача за прогули, за цей період, на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є протиправним.

42. Щодо розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу, Верховний Суд виходить з наступного.

43. Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивача, наданої відповідачем до суду апеляційної інстанції, кількість робочих днів з останні два календарних місяці роботи позивача складає - 5 днів та розмір нарахованої середньоденної заробітної плати за останні два місяці складає - 366,03грн.

44. При цьому, проводячи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги вищенаведену довідку, а дійшов висновку, що кількість робочих днів за останні два місяці роботи складає - 6 днів та середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи складає - 272,48 грн.

45. Проте, Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх помилковим, з огляду на наступне.

46. По - перше, з наявної в матеріалах справи довідки за підписом голови Соборної районної у місті Дніпрі ради Тімарєва А.С. та завідувача відділу бухгалтерського обліку та звітності Кірсанової С.Л. вбачається, що кількість фактично відпрацьованих днів позивачем за травень та червень 2016 року складає - 5 днів. Крім цього, такі відомості підтверджуються наявними в матеріалах справи розрахунковими листами за травень та червень 2016 року.

47. Тобто, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що кількість фактично відпрацьованих днів складає - 6.

48. По-друге, розраховуючи суму середньоденної заробітної плати, суд апеляційної інстанції керувався приписами п.3 Постанови № 100, якими визначено, що у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарний місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковий період.

49. У зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачу було нараховано премію за повних останніх два місяці роботи (168,84 грн., та 65,94грн.), проте позивач за ці місяці фактично відпрацював - 6 днів, тому розмір отриманої позивачем премії необхідно враховувати не в повному обсязі, при розрахунку середньоденного розміру заробітної плати, а пропорційно часу, відпрацьованому позивачем в розрахунковому періоді.

50. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що премія, яка має бути врахована при розрахунку середньоденного розміру заробітної плати за травень - червень 2016 року складає - 35,50грн., (168,84 + 65,94) : 39 x 6.

51. У зв'язку з чим, середньоденна заробітна плата позивача складає - 272,48 грн., (164,84 + 659,37 + 106,32 + 426,58 + 35,50 + 5,79 + 23,16 + 42,66 +170,63) : 6 = 272,48грн.

52. Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з тим, що приписи п.3 Постанови № 100 передбачають, що у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарний місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковий період.

53. Проте, розрахункові листи за травень та червень 2016 року та довідка про розрахунок середньоденної заробітної плати надана відповідачем, не містить відомостей про те, що премія була нарахована позивачу за повні місяці роботи, а навпаки, в розрахункових листах визначено п'ять відпрацьованих позивачем робочих днів, і саме за ці дні нарахована премія.

54. Так, за один робочий день, відпрацьований позивачем у травні 2016 року, відповідачем була нарахована та виплачена позивачу премія в сумі 164,84 грн., та за чотири робочих дні, відпрацьовані у червні 2016 року, відповідачем була нарахована та виплачена позивачу премія в сумі 65,94 грн. Докази, які б спростовували дані обставини, матеріали справи не містять.

55. Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що сплачена премія за травень та червень 2016 року, була врахована відповідачем у повному обсязі при розрахунку ним середньоденної заробітної плати позивача, що підтверджується довідкою, наданою відповідачем до суду апеляційної інстанції.

56. Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що суми отриманої позивачем премії необхідно враховувати не в повному обсязі при розрахунку середньоденної заробітної плати.

57. За таких обставин, оскільки загальна сума нарахованої заробітної плати за фактично відпрацьовані два місяці роботи складає - 1830,13грн., а кількість фактично відпрацьованих днів у травні - червні 2016 року складає - 5 днів, Верховний Суд доходить висновку, що розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 366,03грн., (1830,13 : 5 = 366,03). Аналогічний розмір середньоденної заробітної плати позивача був правильно визначений відповідачем у довідці, але помилково не врахований судом апеляційної інстанції.

58. Крім того, Верховний Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо періоду вимушеного прогулу, визначеного у кількості 230 робочих днів, за період з 25 липня 2016 року по 27 червня 2017 року (дата ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у справі).

59. Відповідно до частини другої 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

60. Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, яким відбулося врегулювання публічно-правового спору.

61. В даній справі врегулювання публічно-правового спору відбулося 11 квітня 2017 року, в момент прийняття Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська постанови від 11 квітня 2017 року, якою визнано незаконним та скасовано спірне розпорядження про звільнення позивача та поновлено позивача на посаді з 25 липня 2016 року. При цьому, рішення суду першої інстанції, було залишено без змін в цій частині судом апеляційної інстанції.

62. За таких обставин, період з 26 липня 2016 року по 11 квітня 2017 року є вимушеним прогулом і складає 183 робочих дні.

63. Враховуючи наведене, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить - 66 983,49 грн. (366,03 х 183).

64. Аналізуючи вищенаведене, Верховний Суд дійшов висновку, що постанова суду апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 62 670,40грн., є необґрунтованою, тому підлягає зміні в цій частині.

65. Посилання виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради в касаційній скарзі на те, що судами залишено поза увагою необхідність обов'язкових відрахувань при стягненні на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу, Верховний Суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

66. Відповідно до частини третьої пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

67. Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

68. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

69. Отже, доводи виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради в касаційній скарзі в цій частині є помилковими та спростовується наведеними правовими нормами.

70. За змістом пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

71. Таким чином, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

72. Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, у зв'язку з чим, рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу.

VII. Судові витрати

73. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 260, 262, 341, 344, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року у справі № 201/12340/16-а (2а/201/1042/2016) задовольнити частково.

3. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року змінити в зміненій частині постанови Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року щодо стягнення з виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 62670,40грн., виклавши його в наступній редакції:

«Стягнути з виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 66983 (шістдесят шість тисяч дев'ятсот вісімдесят три) грн., 49 коп.»

4. В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року залишити без змін.

5. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т.Г. Стрелець