Справа № 200/9977/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року справа №200/9977/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

Ястребової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Зеленов А.С.) від 03 грудня 2018 року, повний текст рішення складено 13 грудня 2018 року, по справі №200/9977/18-а за позовом ОСОБА_2 до Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 22103,07грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48154,24грн -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 22103,07грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48154,24грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що рішення суду вмотивовано нормами матеріального права, яке не регулює дані правовідносини, а саме в мотивувальній частині рішення суд посилається на ч.2 ст.9 Закону України «Про Національну поліцію» зазначаючи, що «…деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби», в той час як норма вказаної статті регулює питання відкритості та прозорості під час здійснення поліцією своєї діяльності. Позивач вважає хибним висновок суду першої інстанції про те, що постанова КМУ від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» прийнята відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та має застосовуватися виключно у рамках Закону України «Про Національну поліцію». Таким чином, висновки суду про відмову у позові є невірним, невмотивованими, а рішення суду є незаконним, оскільки ґрунтується на нормах матеріального права, яке не підлягає застосуванню до доданих правовідносин.

Позивачем на адресу суду апеляційної інстанції надіслано заяву про розгляд адміністративної справи за його відсутністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив службу у Збройних силах України в період з 28.04.2006р. по 24.04.2007р. /а.с.13/

Відповідно до наказу РВПУ ДДСО при МВСУ № 137 від 04.10.2007 року позивач прийнятий на службу в ОВС України/а.с.13/.

Наказом УДСО при ГУМВС в Донецькій області № 161 о/с від 05.11.2015 року позивач звільнений з ОВС за п. 63 «к» (у звязку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (центральні органи, установи, організації) п.9 розділу XI ЗУ «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС) з 06.11.2015 /а.с.14/.

Згідно наказу Маріупольського МВ УПО в Донецькій області №01 о/с від 07.11.2015 р. позивач прийнятий на службу до Національної поліції України/а.с.14/.

Наказом Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області № 13 о/с від 15.05.2018 старший сержант поліції, ОСОБА_2, молодший інспектор взводу реагування Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області був звільнений зі служби в поліції за власним бажанням за п. 7 ч.1. ст. 77 розділу VII Закону України «Ппо національну поліцію» з 16.05.2018. Вислуга на день звільнення у календарному обчисленні складає: 11 років 07 місяців 07 днів/а.с.15/.

18.06.2018 року позивач звернувся до Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області із заявою про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Листом Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області від 03.07.2018 року № 780/48/01-2018 позивачу було відмовлено в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з тих підстав, що на день звільнення зі служби за власним бажанням він не набув права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»/а.с.18/.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VII (далі Закон №580-VII).

Статтею 102 Закону №580-VII визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, за приписами наведеної норми особам, які звільненні за власним бажанням та не мають права на пенсію на день звільнення, одноразова грошова допомога не виплачується.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначені умови призначення пенсій за вислугу років, а саме: пенсія за вислугу років призначається особам (в.т.ч. поліцейським) які з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, останній на день звільнення мав вислугу років 11 років 07 місяців 07 днів. Отже, позивач не мав права на пенсію як за вислугу років, так і пенсії як інваліду, або особі що претендує на пенсію по втраті годувальника, згідно з вимогами та умовами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.92 р. N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведена постанова прийнята Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", а тому колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що положення цієї постанови мають застосовуватися виключно у рамках Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ".

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за власним бажанням без права на пенсію, не мають права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а тому правомірно відмовлено у задоволенні позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Помилкове зазначення судом першої інстанції по тексту рішення Закону України «Про Національну поліцію» замість Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на думку колегії суддів, не є підставою для скасування судового рішення, яким правильно вирішено спір.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року по справі №200/9977/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року по справі №200/9977/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 20 березня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова