Справа № 1640/2975/18
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. ПолтаваСправа № 1640/2975/18

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Протас О.М.,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача-2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23 серпня 2018 року (згідно відбитку поштового штампу на конверті) ОСОБА_2 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про:

- визнання протиправною бездіяльності Полтавського ОУПФУ щодо невиплати ОСОБА_2 не отриманої за період з 18.05.2017 по 28.05.2018 пенсії;

- зобов'язання Полтавського ОУПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_2 суму недотриманої пенсії за період з 18.05.2017 по 28.05.2018.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є пенсіонером та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. У період з липня 2015 року по травень 2018 року у зв'язку з тимчасовою реєстрацією ОСОБА_2 на території м. Полтава, остання як пенсіонер перебувала на обліку в Полтавському ОУПФУ, де до 18.05.2017 отримувала виплату пенсії. Однак, з 18.05.2017 ОСОБА_1 ОУПФУ припинило виплату пенсії ОСОБА_2 Припинення виплати пенсії позивач вважає протиправним, оскільки пенсія є єдиним джерелом її існування та має виплачуватися незалежно від місця проживання особи.

Ухвалою суду від 31.08.2018 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху в зв'язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Зобов'язано позивача усунути недоліки позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалу суду від 31.08.2018 позивач отримала 05.11.2018.

20.11.2018 до суду надійшло клопотання про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі від 31.08.2018.

Ухвалою суду від 20.11.2018 ОСОБА_2 продовжено строк для усунення недоліків її позовної заяви до Полтавського ОУПФУ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В цей же день, тобто 20.11.2018, від позивача до суду надійшли два примірники належним чином засвідчених копій додатків до позовної заяви.

У подальшому, 30.11.2018 до суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання даного позову.

Ухвалою суду від 05.12.2018 клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задоволено; звільнено ОСОБА_2 від сплати судового збору; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №1640/2975/18; розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21.12.2018 від Полтавського ОУПФУ до суду надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача у даній справі - Полтавського ОУПФУ на належного відповідача - Сумське ОУПФУ, оскільки пенсійна справа громадянки ОСОБА_2 направлена до Сумського ОУПФУ за новим місцем проживання позивачки з 13.06.2018 і саме у вказаному управлінні остання перебуває на пенсійному обліку на теперішній час.

Ухвалою суду від 22.12.2018 справу №1640/2975/18 за позовом ОСОБА_2 до Полтавського ОУПФУ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії призначено до розгляду у судовому засіданні на 10:00 18.01.2019, а також визначено, що клопотання Полтавського ОУПФУ про заміну неналежного відповідача буде вирішено в судовому засіданні.

В судовому засіданні 18.01.2019 ухвалою суду клопотання Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про заміну неналежного відповідача належним задоволено частково, залучено до участі у справі №1640/2975/18 в якості співвідповідача Сумське ОУПФУ.

28.01.2019 ОСОБА_1 ОУПФУ надало суду відзив на позов (а.с. 98-99), в якому вказує на відсутність законних можливостей для нарахування і виплати суми недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за період з 18.05.2017 по 28.05.2018. Зазначає, що єдиним механізмом, який дає підстави для припинення виплати пенсій, є дані, отримані шляхом обміну з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб про скасування дії довідки органом соціального захисту населення. Відповідно до рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 18.05.2017 №15 та на підставі подання управління соціального захисту населення від 03.05.2017 №15, акту обстеження та інших поданих матеріалів вирішено припинити виплату пенсії ОСОБА_2 Будь-які інші рішення Комісії про відновлення виплати пенсії на адресу управління не надходили. Крім того, згідно запиту Сумського ОУПФУ від 29.05.2018 №11182/02-12 пенсійну справу позивача направлено територіальному пенсійному органу за новим місцем реєстрації останньої, а саме, Сумському ОУПФУ.

11.02.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Полтавського ОУПФУ (а.с. 109-110), у якій остання наполягає на безпідставності зупинення виплати їй пенсії з 18.05.2017. При цьому, ОСОБА_2 вказує на те, що з 18.05.2017 по 28.05.2018 як пенсіонер вона знаходилася на обліку в Полтавському ОУПФУ, а відтак, саме вказане управління має обовязок доводити правомірність зупинення та невиплати їй пенсії за період з 18.05.2017 по 28.05.2018.

21.02.2019 від Сумського ОУПФУ до суду надійшов відзив на позов (а.с. 182-183), у якому управління заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Вказує на те, що з 18.05.2017 по 28.05.2018 позивач перебувала на обліку в Полтавському ОУПФУ, де і отримувала пенсію на підставі поданої нею заяви. З 01.06.2018 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Сумському ОУПФУ, де отримує пенсію як внутрішньо переміщена особа з Донецької області. У прохальній частині позовних вимог позивач просить зобовязати управління виплатити пенсію за період, коли остання перебувала саме на обліку в Полтавському ОУПФУ. Натомість, Сумське ОУПФУ є окремою юридичною особою і не є правонаступником та не відповідає за зобовязаннями Полтавського ОУПФУ. Безпосередньо Сумським ОУПФУ жодні дії щодо порушення прав ОСОБА_2 не вчинялися, так як управління жодного разу не припиняло виплату останній пенсії. Таким чином, оскільки жодних дій чи бездіяльності відносно ОСОБА_2 Сумським ОУПФУ допущено не було, заборгованість по виплаті пенсії за віком за період з 18.05.2017 по 28.05.2018 на користь ОСОБА_2 має виплачуватися саме ОСОБА_1 ОУПФУ, як управлінням, яке має відомості щодо нарахування суми заборгованості пенсії та припинило виплату належної позивачу пенсії за вказаний період.

06.03.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив Сумського ОУПФУ (а.с. 220-221), у якій позивач наполягає на тому, що виплата пенсії відповідно до приписів статті 47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" має виплачуватися органом пенсійного фонду за фактичним місцем проживання пенсіонера. При цьому, в листі від 06.09.2018 №8863/02.3-10 за підписом першого заступника начальника головного управління ОСОБА_4 зазначено, що сума пенсії за період з 01.04.2017 по 31.07.2018 обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, тобто Сумському ОУПФУ та буде виплачена після прийняття Кабінетом Міністрів України порядку проведення таких виплат, який поки не прийнятий, тому справа розглядається в суді.

Позивач у судовому засіданні 15.03.2019 позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник Полтавського ОУПФУ в судове засідання 15.03.2019 не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник Сумського ОУПФУ у судовому засіданні 15.03.2019 проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши повідомлені сторонами у заявах по суті справи обставини, дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням від 23.04.2013 серія ААЗ №202869 (а.с. 15).

Згідно з довідкою від 22.06.2015 № ОСОБА_2 взята на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1, 36022 (а.с. 120).

У звязку з переїздом позивача до м. Полтави 23.06.2015 остання звернулася до територіального пенсійного органу за місцем проживання із заявою про передачу її пенсійної справи з УПФУ Будьоновського району м. Донецька (а.с. 118).

За наслідками передачі пенсійної справи розпорядженням від 01.07.2015 №10709 пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії за віком ОСОБА_2 (а.с. 113).

Відповідно до розпорядження органу пенсійного фонду від 06.01.2016 №145402 позивачу поновлено виплату пенсії з 01.08.2015 у сумі 1159,66 грн, з 01.09.2015 у сумі 1203,21, з 01.01.2016 у сумі 1203,21 грн (а.с. 125).

18.05.2017 Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Управлінні соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради прийнято рішення №15, яким підтверджено необхідність припинення виплати пенсії ОСОБА_2 (а.с. 136).

У зв'язку з отриманням вказаного рішення, ОСОБА_1 ОУПФУ розпорядженням від 25.05.2017 припинило з 18.05.2017 виплату пенсії ОСОБА_2 (а.с. 135).

Доказів направлення на адресу позивача та отримання останньою копії зазначеного розпорядження про припинення виплати пенсії матеріали справи не містять.

Натомість, у відповідь на звернення позивача з питання припинення виплати їй пенсії як внутрішньо переміщеній особі, ОСОБА_1 ОУПФУ листом від 14.06.2018 №437/П-14 проінформувало останню, що відповідно до рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 18.05.2017 №15 та на підставі подання управління соціального захисту населення від 03.05.2017 №15, акту обстеження та інших матеріалів виплату пенсії ОСОБА_2 припинено, при цьому, для вирішення питання відновлення виплати пенсії останній її пенсійну справу на запит Сумського ОУПФУ від 29.05.2018 №11182/02-12 направлено за новим місцем проживання пенсіонера (а.с. 36).

Так, матеріали справи свідчать, що 22.05.2018 на імя ОСОБА_2 видано довідку №, згідно з якою остання взята на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 (а.с. 142).

23.05.2018 позивач подала до Сумського ОУПФУ заяву, у якій просила у звязку з переїздом на постійне місце проживання до м. Суми направити до Полтавського ОУПФУ запит про передачу її пенсійної справи до Сумського ОУПФУ (а.с. 140).

Начальник відділу обслуговування громадян №1 Сумського ОУПФУ ОСОБА_5 листом від 29.05.2018 звернувся до Полтавського ОУПФУ з проханням надіслати пенсійну справу ОСОБА_2 до Сумського ОУПФУ (а.с. 138).

Матеріали пенсійної справи позивача ОСОБА_1 ОУПФУ направило на адресу Сумського ОУПФУ листом від 22.06.2018 №693/09.1-23/02, який надійшов на адресу останнього 25.06.2018 (а.с. 144).

Як слідує зі змісту службової записки від 22.06.2018, відповідно до розділу І рішення Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.06.2018 (протокол №25) ухвалено призначити ОСОБА_2, АДРЕСА_3, пенсію з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи (а.с. 139).

Зі змісту листа ГУПФУ в Сумській області від 06.09.2018 №8863/02.3-10 (а.с. 86), направленого ОСОБА_2 у відповідь на її звернення щодо виплати пенсії з квітня 2017 року по 31.07.2018 слідує, що за інформацією Сумського ОУПФУ 23.05.2018 пенсіонер звернулася із заявою про запит пенсійної справи з Полтавського ОУПФУ для виплати пенсії за місцем фактичного проживання в м. Суми. Згідно з витягом з протоколу засідання Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.06.2018 №25 прийнято рішення про призначення ОСОБА_2 пенсії з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, відповідно до законодавства. За матеріалами пенсійної справи, яка надійшла до Сумського ОУПФУ, пенсія за попереднім місцем проживання ОСОБА_2 була нарахована по 31.03.2017. На підставі зазначених вище документів територіальним управлінням нарахована до виплати ОСОБА_2 у серпні поточного року пенсія за серпень, при цьому, сума пенсії за період з 01.04.2017 по 31.07.2018 обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та буде виплачена після прийняття Кабінетом Міністрів України порядку проведення таких виплат.

Позивач, вважаючи протиправною невиплату їй ОСОБА_1 ОУПФУ пенсії за віком у період з 18.05.2017 по 28.05.2018, звернулась до суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльності Полтавського ОУПФУ щодо невиплати ОСОБА_2 не отриманої за період з 18.05.2017 по 28.05.2018 пенсії та зобов'язання управління нарахувати та виплатити їй суму недотриманої пенсії за період з 18.05.2017 по 28.05.2018.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд доходить таких висновків.

Дана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (Пз/9901/20/18).

Звідси, суд враховує при ухваленні рішення у цій справі правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (Пз/9901/20/18).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як слідує з матеріалів справи, з 18.05.2017 позивачу припинено виплату ОСОБА_1 ОУПФУ пенсії за віком відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, та на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 18.05.2017 №15.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VІІ (далі - Закон №1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2017 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Постанова №637) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509.

Згідно з пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 (далі - Порядок №509) у день подання заяви про взяття на облік, крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, безоплатно видається довідка за формою згідно з додатком, яка роздруковується на аркуші формату А4, підписується посадовою особою уповноваженого органу та скріплюється печаткою такого органу. У випадках, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, уповноважений орган зобов'язаний розглянути заяву протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу довідки або відмову в її видачі. Довідку отримує кожна дитина, в тому числі та, що прибула без супроводження батьків, законного представника, а також дитина, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи. Довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Матеріали справи містять видану ОСОБА_2 довідку від 22.06.2015 № про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1, 36022 (а.с. 120).

Відповідно до статті 12 Закону №1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження скасування чи припинення дії довідки від 22.06.2015 № у період припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 18.05.2017 по 28.05.2018.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 08.06.2016 №365 (далі - постанова №365) затверджені Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №1) та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (далі - Порядок №2).

Відповідно до підпункту 2 пункту 12 Порядку №2 соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

За приписами пунктів 6-7 Порядку №2 за відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або робочої групи робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації.

Представник робочої групи протягом одного робочого дня передає акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї відповідному структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

У разі коли внутрішньо переміщена особа протягом трьох робочих днів не з'явилася до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, такий підрозділ надсилає їй рекомендованим листом повторне повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитися для проходження фізичної ідентифікації.

За змістом рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 18.05.2017 №15, підставою для припинення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком у спірний період з 18.05.2017 по 28.05.2018 слугувало саме встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (а.с. 136).

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини першої статті 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, з аналізу положень норм Закону №1058-ІV слідує, що виплата пенсії особі припиняється виключно на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду або за рішенням суду, з підстав, визначених частиною першою статті 49 цього Закону.

ОСОБА_1 ОУПФУ не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав, визначених у статті 49 Закону №1058-ІV, для припинення позивачеві виплати пенсії розпорядженням від 25.05.2017.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У цьому рішенні Конституційного Суду України застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини.

Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Слід також зазначити, що вимоги статті 49 Закону №1058-ІV є пріоритетними поряд з вимогами, встановленими постановами Кабінету Міністрів України, якими врегульовано окремі питання обліку та соціального забезпечення вимушених переселенців.

Вказані підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 №8 роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Припинення розпорядженням від 25.05.2017 виплати пенсії ОСОБА_2 відбулося на підставі повідомлення третьої особи про припинення виплати останній соціальної виплати внутрішньо переміщеній особі, тобто, право на отримання пенсії, а не соціальної послуги (виплати, допомоги) стало залежним від місця проживання позивача, яка є громадянином України.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 ОУПФУ, за відсутності підстав, визначених у частині першій статті 49 Закону №1058-ІV, з 18.05.2017 припинило виплату пенсії позивачу. Жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на недоведеність ОСОБА_1 ОУПФУ правомірності своїх дій та розпорядження щодо припинення позивачу виплати пенсії за віком, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав та інтересів ОСОБА_2 вийти за межі її позовних вимог в частині вимог та задовольнити їх шляхом визнання протиправною бездіяльності Полтавського ОУПФУ щодо не нарахування та не виплати у період з 18.05.2017 по 28.05.2018 ОСОБА_2 пенсії за віком, а також визнання протиправним та скасування розпорядження Полтавського ОУПФУ від 25.05.2017 про припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_2

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання Полтавського ОУПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_2 суму недотриманої пенсії за період з 18.05.2017 по 28.05.2018, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Як встановлено судом, 22.05.2018 на імя ОСОБА_2 видано нову довідку №, згідно з якою остання взята на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 (а.с. 142).

В результаті звернення позивача до Сумського ОУПФУ з відповідною заявою, матеріали її пенсійної справи були передані з Полтавського ОУПФУ до Сумського ОУПФУ листом від 22.06.2018 №693/09.1-23/02 (а.с. 144).

За змістом відзиву Сумського ОУПФУ (а.с. 182 зі звороту) ОСОБА_2 з 01.06.2018 по даний час перебуває на обліку саме в даному управлінні та отримує відповідну пенсію за віком.

Доводи Сумського ОУПФУ стосовно того, що останнім не вчинялося жодних дій, направлених на порушення прав ОСОБА_2 в частині не нарахування та не виплати пенсії за віком за спірний період з 18.05.2017 по 28.05.2018, суд вважає обґрунтованими та такими, що відповідають дійсним обставинам справи.

Разом з тим, суд вважає за доцільне відмітити, що зміст статті 47 Закону №1058-ІV чітко визначає, що пенсія має виплачуватися виключно в грошовій формі за місцем фактичного проживання пенсіонера.

Жодної іншої правової норми, яка б передбачала можливість нарахування та виплати пенсії на користь пенсіонера іншими органами пенсійного фонду, ніж той, на обліку в якому перебуває такий пенсіонер, Закон №1058-ІV не містить.

Посилання Сумського ОУПФУ на приписи Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, як на правові норми, які передбачають можливість витребування електронних пенсійних справ з одного територіального органу до іншого, та як наслідок, можливість зобовязання у спірному випадку саме ОСОБА_1 ОУПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком у період з 18.05.2017 по 28.05.2018 шляхом витребування електронної пенсійної справи останньої з Сумського ОУПФУ, судом оцінюються критично, оскільки приписи названих Порядків передбачають можливість передачі електронної пенсійної справи з одного пенсійного органу в інший лише у випадку вирішення питання щодо призначення виплати відповідної пенсії пенсіонеру. Однак, в даному випадку нарахування та виплата ОСОБА_2 пенсії за віком у період з 18.05.2017 по 28.05.2018 жодним чином не повязана з призначенням пенсії останній, а стосується нарахування та виплати недотриманої з вини пенсійного органу пенсії за період з 18.05.2017 по 28.05.2018.

За викладених обставин, суд вважає за необхідне відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача вийти за межі її позовних вимог в частині зобовязання Полтавського ОУПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком у період з 18.05.2017 по 28.05.2017 та задовольнити їх шляхом зобовязання Сумського ОУПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком у період з 18.05.2017 по 28.05.2017.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (адреса реєстрації: вул. Багратіона, буд. 36 "А", кв. 64, м. Донецьк, Донецька область, адреса фактичного місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 40009, рнокпп НОМЕР_1) до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, Полтавська область, 36003, ), Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не нарахування та не виплати у період з 18 травня 2017 року по 28 травня 2018 року ОСОБА_2 пенсії за віком.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 25 травня 2017 року про припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком за період з 18 травня 2017 року по 28 травня 2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_6