Справа № 2340/3950/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3950/18 Суддя першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Черкасиводоканал» на проголошене о 14 годині 56 хвилин рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року, повний текст якого складено 27 грудня 2018 року, у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Черкасиводоканал» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року Комунальне підприємство «Черкасиводоканал» (далі - Позивач, КП «Черкасиводоканал») звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ДФС у Черкаській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2018 року №.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що несплата узгоджених грошових зобов'язань з податку на додану вартість є підставою для притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу, а обставини невиплати субвенції не можуть слугувати підставою для звільнення від такої відповідальності.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції було залишено поза увагою, що положення ст. 109 ПК України під податковими правопорушеннями розуміють протиправні діяння платників. Натомість, оскільки несплата узгодженої суми податкового зобов'язання відбувалася у результаті непроведення розрахунку розпорядниками державних коштів (субвенції) в порушення ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Порядку та умов надання у 2017 році субвенцій з державного бюджету на погашення різниці між фактичною вартістю послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, та тарифами, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 року №332, то підстави для притягнення КП «Черкасиводоканал» до відповідальності відсутні.

Після усунення визначених в ухвалі від 31.01.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 15.03.2019 року та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.03.2019 року.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у травні 2018 року посадовими особами ГУ ДФС у Черкаській області проведено камеральну перевірку КП «Черкасиводоканал» з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету. У ході перевірки податковим органом виявлено, що в порушення пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України підприємством несвоєчасно сплачено до бюджету суму внеску з податку на додану вартість по ряду податкових декларацій за та податкових повідомлень-рішень із затримкою від 129 днів до 265, що має наслідком застосування штрафних санкцій на загальну суму 1 449 374,43 грн. Результати перевірки зафіксовані в акті від 24.05.2018 року №3693/23-00-12-0506/03357168 (а.с. 60-61).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 14.06.2018 року № (а.с. 58-59), яким до Позивача застосовано штрафні санкції за затримку на від 129 до 265 календарних днів сплати податкового зобов'язання у розмірі 7 246 872,15 грн. у розмірі 20% у сумі 1 449 374,43 грн. за платежем: податок на додану вартість.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції, виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 1, 5, 54, 57, 87, 126 Податкового кодексу України, прийшов до висновку, що оскільки факт несвоєчасної сплати податкових зобов'язань не заперечується Позивачем, а несвоєчасне надходження субвенцій не може бути підставою для звільнення від відповідальності, то оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Приписи п. 49.1, абз. 1 п. 49.2 ст. 49 ПК України визначають, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п. 49.20 ст. 49 Податкового кодексу України якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Граничні строки подання податкової декларації можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені цим Кодексом.

Відповідно до абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому згідно ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

За правилами ж п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Приписи п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України визначають, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Позивач не спростовує висновки контролюючого органу про порушення ним вимог податкового законодавства в частині несплати у визначені Податковим кодексом України строки податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість, що стало підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, враховуючи те, що узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість КП «Черкасиводоканал» були сплачені з затримкою, то застосування до нього штрафних санкцій у сумі 1 449 374,43 грн на підставі п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України є правомірним.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи Позивача про те, оскільки при нарахуванні штрафних санкцій не було враховано, що несвоєчасна сплата узгоджених грошових зобов'язань з податку на додану вартість відбулася не з вини КП «Черкасиводоканал», а через відсутність коштів, зокрема, у зв'язку із тим, що субвенції з державного бюджету по відшкодуванню різниці між фактичними витратами та тарифами на комунальні послуги за 2017 рік Позивачем не отримано, оскільки вказане не є підставою для звільнення платника податків від обов'язку вчасної сплати встановлених чинним законодавством податків та не виклює відповідальності за неналежне виконання цих обов'язків.

Аналогічна позиція щодо подібних правовідносин висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.10.2018 року у справі №804/7472/14 та від 12.03.2019 року у справі № 804/20015/14.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що несплата узгодженої суми податкового зобов'язання є порушенням податкової дисципліни, а тому, враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає обґрунтованою позицію Черкаського окружного адміністративного суду про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Черкасиводоканал» - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 20» березня 2019 року.