Справа № 460/55/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року м. Рівне №460/55/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про скасування податкової вимоги, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1В.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Рівненській області) про скасування податкової вимоги від 11.12.2018 №Ф-6779-17 на суму 7017,34 грн. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 27.12.2018 позивач отримав вимогу ГУ ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.12.2018 №Ф-6779-17, згідно якої станом на 30.11.2018, заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 7017,34 грн. Зазначає, що у 2018 році своєчасно та в повному обсязі сплачував єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, як того вимагає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», про що свідчать 12 квитанцій на загальну суму 9840,00 грн., копії яких додано до позову. Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем, як платником податків у 2018 році повністю та вчасно сплачено єдиний соціальний внесок на загальну суму 9840,00 грн., в такому випадку відповідач не мав законних підстав надсилати вимогу про сплату боргу. Отже, податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.12.2018 №Ф-6779-17 підлягає скасуванню, як незаконна.

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що позивач як фізична особа-підприємець перебуває на спрощеній системі оподаткування . Разом з тим, ним самостійно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою згідно №4412 з таблицею №1 від 09.02.2018 за 2017 рік, де зазначено суму нарахованого єдиного внеску в сумі 8448,00 грн., як фізичній особі підприємцю на загальній системі оподаткування. Таким чином, відбулось подвійне нарахування єдиного внеску позивачу: як фізичній особі підприємцю, що перебуває на спрощеній системі оподаткування за 2017 рік (обовязковий мінімальний розмір страхового внеску), що сплачений позивачем; та як фізичній особі підприємцю, що перебуває на загальній системі оподаткування, що самостійно визначені позивачем нарахування відповідно до Таблиці №1 звітності в сумі 8448,00 грн., що не сплачене позивачем та сформовано недоїмку. Водночас, позивач не позбавлений права звернутись до ДФС України для отримання дозволу на внесення виправлень помилок у звіті за формою згідно з Додатком 5. На підставі Закону №2464, Інструкції №449 та даних інтегрованої картки платника податків, відповідачем встановлено, що враховуючи квартальні нарахування позивачу як фізичній особі-підприємцю, що перебуває на спрощеній системі оподаткування за 2018 рік (обовязковий мінімальний розмір страхового внеску) згідно даних облікової картки платника станом на 30.11.2018 обліковувалась недоїмка в розмірі 7017,34 грн. Враховуючи вищенаведене, відповідач стверджує, що вимога про сплату недоїмки від 11.12.2018 №Ф-6779-17 сформована правомірно, з дотриманням норм чинного законодавства, а вимоги позивача про її скасування є безпідставними та необґрунтованими.

Одночасно із відзивом на позовну заяву представником відповідача подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Щодо клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд зазначає наступне.

Ухвалою від 12.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Оцінивши категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, обраний позивачем спосіб захисту його прав, свобод та інтересів розгляд справи було вирішено провести без виклику сторін.

Статтею 12 КАС України визначені форми адміністративного судочинства.

Так, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. (п.5)

Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.6).

Вирішуючи заявлене клопотання суд не встановив підстав для їх задоволення та переходу до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстрація ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця здійснена 14.12.2001.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування на 3 групі зі ставкою податку 5%, код згідно КВЕД 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Позивач подав до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску за формою №4412 з таблицею 1 від 09.02.2018 за 2017 рік, де визначено суму нарахованого єдиного внеску в сумі 8448,00 грн., як фізичній особі підприємцю на загальній системі оподаткування.

Згідно даних облікової картки платника податків станом на 30.11.2018 обліковувалась недоїмка в розмірі 7017,34 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464), податковим органом винесено податкову вимогу про сплату недоїмки від 11.12.2018 №Ф-6779-17 на суму 7017,34 грн.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.10 №2464-УІ (далі - Закон №2464).

Згідно п.2 ст.1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно положень ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.3 ст. 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 4 частини 1 ст. 4 Закону №2464-VI із змінами та доповненнями платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, згідно п. 3 частини 1 ст. 7 Закону №2464 самостійно визначають суми, на які нараховується єдиний внесок, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - Звіт) до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів (далі - органи доходів і зборів) визначено Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року №435 (із змінами, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 11 квітня 2016 року №441) (далі - Порядок).

Згідно п. 2 розділу III Порядку ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Згідно п. 2 розділу III Порядку у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, члени фермерських господарств, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе відповідно до пунктів 10, 11 розділу IV цього Порядку один раз на рік у терміни, визначені пунктами 2, 5 цього розділу.

Згідно п. 10 розділу IV Порядку ФО - підприємці, крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з таблицею 1 додатка 5 до цього Порядку. Протягом року в разі призначення пенсії подається Звіт з позначкою «призначення пенсії» за період до дати формування заяви на призначення пенсії, при цьому тип форми «початкова» не зазначається.

Згідно п. 11 розділу IV Порядку ФО - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з таблицею 2 додатка 5 до цього Порядку. Протягом року в разі призначення пенсії подається Звіт з позначкою «призначення пенсії» за період до дати формування заяви на призначення пенсії, при цьому тип форми «початкова» не зазначається.

Позивач, як фізична особа підприємець перебуває на спрощеній системі оподаткування. Разом з тим, ним самостійно подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою згідно №4412 з Таблицею 1 09.02.2018 за 2017 рік, де визначено суму нарахованого єдиного внеску в сумі 8448 грн. як фізичній особі підприємцю на загальній системі оподаткування.

Таким чином, відбулось подвійне нарахування єдиного внеску позивачу: як фізичній особі підприємцю, що перебуває на спрощеній системі оподаткування за 2017 рік (обовязковий мінімальний розмір страхового внеску), що сплачене позивачем; та як фізичній особі підприємцю, що перебуває на загальній системі, що самостійно визначені позивачем нарахування відповідно до Таблиці 1 Звітності в сумі 8448 грн., що не сплачене позивачем та сформувало недоїмку.

Згідно п. 1 розділу V Порядку у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за місцем обліку. Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком. Якщо страхувальником до закінчення строку подання Звіту подаються за поточний звітний період лише окремі таблиці Звіту із зазначенням типу форми «скасовуюча», «додаткова», цей Звіт не вважається Звітом і вважається таким, що не подавався.

Позивачем до закінчення строків подання звітності - Звіт згідно з таблицею 2, як ФО - підприємці, які обрали спрощену систему, відповідно до п. 11 розділу IV Порядку - не подано.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону №2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відтак, суми сплачені позивачем протягом 2018 року пішли на погашення єдиного внеску, визначеного позивачем відповідно до Таблиці 1 Звітності в сумі 8448 грн.

Згідно п. 2 розділу V Порядку у разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення звітного періоду помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить: перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми «скасовуюча» з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми «початкова» із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку повинна містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Звіт, сформований для виправлення помилок за попередні звітні періоди, не повинен містити таблиць 1-4 додатка 4 до цього Порядку. При цьому внесення змін до сум нарахованої заробітної плати або доходу та у зв'язку з цим до нарахованих сум єдиного внеску за звітний місяць при формуванні і поданні скасовуючих документів не допускається.

Відповідно до статті 20 Закону № 2464-VІ реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (п. 2 ст.20 Закону №2464).

Відомості про страховий стаж та дохід, розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (п.6 ст. 20 Закону №2464).

Відповідно до п. 16 розділу II даного Порядку відповідальним за правильність та достовірність заповнення звіту є страхувальник, оскільки дані відомості в реєстрі застрахованих осіб могли бути використані для обчислення та призначення страхових виплат.

Зокрема, відповідно до п.2 розділу І Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 №1124 зобов'язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником єдиного внеску у звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб не підлягають адміністративному оскарженню.

Водночас, позивач має право звернутись до ДФС України для отримання дозволу на внесення виправлень помилок у Звіті за формою згідно з Додатком 5, однак, позивач ним не скористався.

На підставі положень Закону № 2464, Інструкції № 449 та даних інтеграційної картки платника податків, відповідачем встановлено, що враховуючи квартальні нарахування позивачу як фізичній особі підприємцю, що перебуває на спрощеній системі оподаткування за 2018 рік (обовязковий мінімальний розмір страхового внеску), згідно даних облікової картки платника станом на 30.11.2018 обліковувалась недоїмка в розмірі 7017,34 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464 податковим органом було сформавано податкову вимогу від 11.12.2018 №Ф-6779/17 на суму 7017,34 грн.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість прийнятої ним оскаржуваної вимоги про сплату боргу.

Натомість, позивачем не надано належних доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Солов'яненка,15, м. Костопіль, Рівненська область, 35000, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська,12, м. Рівне, 33022, код ЄДРПОУ 39394217) про скасування податкової вимоги - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 21 березня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.