Справа № 229/1748/17
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 229/1748/17

адміністративне провадження № К/9901/34675/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу № 229/1748/17

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Гайдара А. В., Василенко Л. А., Ханової Р. Ф.) від 17 серпня 2017 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У травня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з вересня 2016 року;

- зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість за період, починаючи з вересня 2016 року.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона у 2012 році здобула право на отримання державної пенсії. Раніше була зареєстрована та постійно проживала в м. Макіївці Донецької області, де перебувала на обліку та отримувала пенсію. У зв'язку з проведенням АТО вона змінила місце проживання і в лютому 2016 року звернулася до відповідача з заявою про взяття на облік та нарахування пенсії. З цього часу відповідач нараховував їй пенсію, але з вересня 2016 року припинив її виплату та не повідомив причину такого припинення. Вважає, що відповідач грубо порушив охоронювані Конституцією та законами України права, позбавивши її єдиного джерела існування.

3. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання поновити та виплатити пенсію з 01 вересня по 03 листопада 2016 року залишено без розгляду.

4. Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

5. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2; постанову Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2017 року скасовано; прийнято нову постанову; позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2 з 04 листопада 2016 року;

- зобов'язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивача та виплатити їй заборгованість за період, починаючи з 04 листопада 2016 року.

6. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року, залишити постанову Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2017 року без змін.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 06 березня 2018 року касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року у справі № 229/1748/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

12. Станом на 21 березня 2019 року заперечення або відзив від позивача до Верховного Суду не надходили.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2012 року є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням від 19 березня 2012 року № НОМЕР_1.

14. Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 12 лютого 2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка перемістилася з м. Макіївки Донецької області (територія тимчасово непідконтрольна українській владі, зареєстроване місце проживання) до м. Дружківка Донецької області (фактичне місце проживання) /а. с. 11/.

15. З лютого 2016 року перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області.

16. З вересня 2016 року відповідачем припинено позивачу нарахування виплати пенсії.

17. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що відповідно до інформації УСЗН Дружківської міської ради від 14 червня 2017 року, ОСОБА_2 перебувала на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Довідка від 12 лютого 2016 року № скасована 02 серпня 2016 року відповідно до листа Державної прикордонної служби України від 12 липня 2016 року № 0.64-14592/0/15-16. Станом на 14 червня 2017 року ОСОБА_2 на обліку як внутрішньо переміщена особа не перебуває /а. с. 25/.

18. За інформацією Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації від 26 червня 2017 року, ОСОБА_2 в ЄІБДВПО по Донецькій області станом на 26 червня 2017 року не значиться.

19. Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати належної їй пенсії з 01 вересня 2016 року, звернулась до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20. Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 є безпідставним та необґрунтованим, а дії відповідача про зупинення виплати пенсії ОСОБА_2 відповідають положенням діючого законодавства.

21. Оцінюючі спірні правовідносини, суд першої інстанції виходив із того, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 від 12 лютого 2016 року № скасована, тобто позивач не підтвердила факт свого проживання і реєстрації в м. Дружківці Донецької області. В позові позивачем зазначено адресу для листування м. Харків, вул. Гіївська, 89в-60.

22. У зв'язку з цим, судом підтримано твердження відповідача про те, що якщо позивач фактично проживає в м. Харкові, то згідно з діючим законодавством вона повинна звернутись до територіального органу управління праці та соціального захисту населення та отримати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з вилученням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на території м Дружківки Донецької області, а потім звернутись до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України в м. Харкові з метою переводу виплати пенсії з УПФУ в м. Дружківці Донецької області до УПФУ в м. Харкові за місцем свого фактичного проживання. При цьому пенсія ОСОБА_2 буде поновлена та виплачена з вересня 2016 року за місцем її фактичного проживання.

23. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про задоволення позовних вимог, дійшов висновку про порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), оскільки з вересня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.

24. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства, свідчить про наявність в діях відповідача ознак дискримінації по відношенню до позивача.

25. У зв'язку з наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії.

26. При цьому задовольняючи позовні вимоги з 04 листопада 2016 року, апеляційний суд зазначив, що ухвалою суду першої інстанції позовні вимоги за період з 01 вересня 2016 року по 03 листопада 2016 року залишені без розгляду на підставі ст. 99, 100 КАС України, яка сторонами не оскаржена та набрала законної сили.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

27. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача від 12 лютого 2016 року № скасовано, тобто не підтверджено факт проживання і реєстрації її в м. Дружківці Донецької області. Фактично позивач проживає в м. Харкові. А тому згідно з діючим законодавством вона повинна звернутись до територіального органу управління праці та соціального захисту населення та отримати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з вилученням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на території м. Дружківки Донецької області, а потім звернутись до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України в м. Харкові з метою переводу виплати пенсії з УПФ України в м. Дружківці Донецької області до УПФ України в м. Харкові за місцем свого фактичного проживання. При цьому пенсія їй буде поновлена та виплачена з вересня 2016 року за місцем її фактичного проживання.

28. Також зазначає, що перелік підстав для припинення виплати пенсії, наведений у ст. 49 Закону № 1058, не є вичерпним і може врегульовуватись іншими нормативно-правовими актами. Наприклад, постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

29. Вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що управління призупинено виплату без прийняття відповідного рішення і законодавчо встановлених підстав, оскільки управлінням прийнято рішення про припинення виплати пенсії у зв'язку з тим, що довідка скасована, а отже позивачем втрачено статус ВПО. Крім того, рішення управлінням приймалося з урахуванням листа УСЗН, а не на підставі рішення Комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України по справі № 876/8428/16.

30. Також зазначає, що позивач крім прав має й обов'язки щодо повідомлення державних органів про своє місце проживання (перебування).

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

31. Верховний Суд, враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

32. Спірним у даній справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з 04 листопада 2016 року на підставі скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та непідтвердження її місця перебування.

33. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

34. Суд зазначає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

35. Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

36. У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

37. Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

38. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії

39. Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

40. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

41. Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

42. Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

43. Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

44. Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

45. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

46. Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

47. Проте, як було вірно встановлено судом апеляційної інстанції, жоден з таких випадків управлінням Пенсійного фонду не застосований та не доведений.

48. Відтак, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

49. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

50. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України» зазначив, що питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

51. Отже, встановлення Судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

52. За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про порушення відповідачем вимог ст. 49 Закону № 1058-IV, оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. З точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

53. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії.

54. Скасування довідки про взяття на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території не є підставою для припинення пенсії.

55. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18), від 12 лютого 2019 року у (справа № 243/5451/17).

56. Встановивши те, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058-IV, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав на протиправність таких дій відповідача та зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області здійснити нарахування та виплату належної позивачу пенсії.

57. Доводи касаційної скарги відповідача з посиланням як на підставу припинення пенсійних виплат на постанову Уряду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

58. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

59. Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача у касаційній скарзі на постанову Вищого адміністративного суду України по справі № 876/8428/16, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України висновки цього суду, висловлені у вказаному судовому рішенні щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, не створюють обов'язку для врахування цих висновків судами при вирішенні інших справ. Провідна роль у забезпеченні єдності судової практики належить Верховному Суду.

60. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі про часткове задоволення позовних вимог.

61. Оцінюючи наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів зазначає, що, вони дублюють позицію Пенсійного органу, викладену в запереченнях на апеляційну скаргу. Всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Нових аргументів, які б доводили порушення судом норм матеріального або процесуального права, скаржником у касаційній скарзі не зазначено.

62. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

63. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

64. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

65. Відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки Суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року у справі № 229/1748/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб