Справа № 541/2530/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 р. м. ХарківСправа № 541/2530/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.01.2019 року (суддя Куцин В.М.; м. Миргород; рішення виготовлено 25.01.2019 у повному обсязі) по справі № 541/2530/18

за позовом ОСОБА_1

до Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_2

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1М.), звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту відповідач 1, Миргородський відділ поліції), інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач 2, інспектор патрульної поліції), в якому просив суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 01.11.2018 р. серії НК № 233767 щодо накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу 340 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на незаконність прийнятої інспектором патрульної поліції постанови, оскільки правил дорожнього руху за обставин вказаних у постанові він не порушував. Крім того, позивач вказує, що інспектором винесено оскаржену постанову без фактичного розгляду справи про адміністративне правопорушення, без всебічного і обєктивного зясування обставин справи та з порушенням гарантованого ст. 59 Конституції України, ст. 271 КУпАП права позивача на юридичну допомогу.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач стверджує, що в момент зупинки керованого ним автомобіля інспектором відділу поліції, станом на 16 годину 55 хвилин 01 листопада 2019 року, пора доби не була темною та лише починало сутеніти. Разом з тим, з метою чіткого позначення керованого мною транспортного засобу на проїзній частині безпосередньо перед настанням темної пори доби, він дійсно користувався освітлювальними приладами, що не заборонено Правилами дорожнього руху, в тому числі здійснював вмикання, як ближнього, так і дальнього світла фар. При цьому, освітлення в автомобілі працювало справно, а лампа лівої фари перегоріла безпосередньо, після потрапляння колеса у вибоїну, в момент розїзду із зустрічним транспортом, серед якого був і поліцейський автомобіль. Так як, до місця стоянки керованого автомобіля залишалося не більше трьохсот метрів, про що було повідомлено поліцейського, перед винесенням ним оскаржуваної постанови, він вирішив не зупинятися та не залишати габаритний транспортний засіб з настанням темноти у неосвітленому місці на вулиці Шишацькій в м. Миргород. Запасна лама в цей момент при ньому була відсутня, а тому здійснити її негайну заміну він не міг.

Вказує, що для позначення керованого ним транспортного засобу на проїзній частині в умовах недостатньої видимості, 01.11.2018 року під час наближення до місця стоянки автомобіля він використовував світло протитуманних фар, що дозволено змістом примітки до пункту 19.1 ОСОБА_3 дорожнього руху.

Окрім цього позивач посилається на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, стверджуючи, що йому не були розяснені права та обовязки, передбачені ст. 268 КУпАП та не вислухані його пояснення. Також позивач вважає, що надане відповідачем фото на підтвердження вчиненого позивачем порушення не може слугувати належним доказом у справі, оскільки у постанові про адміністративне правопорушення, в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП, не зазначено відомостей про технічний засіб, на який зроблено це фото.

ОСОБА_3 подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови поліцейського СРПП №3 Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 серії НК № 233767 від 01.11.2018 позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України з накладенням штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до вказаної постанови, позивач ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 01.11.2018 року о 16 години 55 хвилин керував транспортним засобом ЗИЛ ММЗ днз. ВІ 7145 ВЕ на вулиці Шишацька,173 в місті Миргород в темну пору доби в якого не працювала ліва передня фара ближнього світла чим порушив пп.31.4.3в ОСОБА_3 дорожнього руху.

Не погодившись із постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено факт порушення позивачем п. 31.4.3 в) ОСОБА_3 дорожнього руху України, та дотримання відповідачем положень ст.ст. 268, 278, 279 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють ОСОБА_3 дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих ОСОБА_3, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці ОСОБА_3, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з підпунктом 31.4.3 «в» пункту 31.4 розділу 31 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, коли не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Підпунктом «а» пункту 2.3 розділу 2 ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу.

У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих ОСОБА_3, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих ОСОБА_3 (пункт 31.5 розділу 31 ПДР).

За змістом частини 1 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1.10 ОСОБА_3 дорожнього руху, темна пора доби - це частина доби від заходу до сходу сонця.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. (далі Інструкція № 1395)

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною шостою статті 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

При цьому, виявлене правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб передбачений статтею 251 КУпАУ, зокрема відеозаписом. Відсутність відеозапису або будь-якого іншого доказу не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На підтвердження скоєння позивачем порушення вимог пп. 31.4.3 «в» п. 31.4 розділу 31 ПДР, інспектором патрульної поліції надано до суду фотознімок, зроблений вже після зупинки транспортного засобу позивача, з якого вбачається, що на автомобілі ЗИЛ ММЗ днз. ВІ 7145 ВЕ не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла (а.с. 20).

Інших доказів (аудіо- чи відео фіксації), які б підтверджували факт здійснення позивачем адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Разом з тим, позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, про що ним зазначено у постанові, та наполягає на тому, що на момент початку руху, автомобіль був у справному стані, вихід з ладу лампи лівої фари виник в ході експлуатації транспортного засобу, у звязку з наїздом на вибоїну, в момент розїзду із зустрічним транспортним засобом, серед якого був і поліцейський автомобіль.

Також позивач вказує на недотримання інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, стверджуючи, що фактично самого розгляду справи з дотриманням вимог ст.ст. 245-249, 251-252, 268, 271 КУпАП не було, що інспектор обмежився механічним винесенням постанови без всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019, з метою повного з'ясування обставин справи та перевірки доводів апеляційної скарги позивача, витребувано у відповідача1 - Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області докази, а саме: копію відеозапису правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП, по якому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 233767 відносно ОСОБА_1 та обставин розгляду справи про адміністративне правопорушення (інформація з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського). Зазначено про необхідність надати витребувані документи до судового засідання.

На виконання вимог зазначеної ухвали, Миргородським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області надано довідку від 20.03.2019 № 84/115/111/01-2019 в якій зазначено, що відповідно до вимог наказу МВС України № 1026 від 18.12.2018 року, термін зберігання відеозапису з відеореєстратора становить один місяць з дня його створення, у звязку з цим відео з реєстратора про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 від 01.11.2018 року не збереглося.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у відповідності до п. 9 Інструкції № 1395, за наявності технічної можливості матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото- і кінозйомки, відеозапису, зберігаються в підрозділі поліції в електронному вигляді протягом одного місяця з дати фіксації порушення, а у випадку наявності інформації про оскарження - протягом строку оскарження та розгляду справи.

Матеріали справи свідчать, що оскаржена постанова про накладення адміністративного стягнення винесена інспектором 01.11.2018, з даним адміністративним позовом про скасування постанови позивач звернувся 07.11.2018, а копію ухвали суду про відкриття провадження у даній справі від 09.11.2018, копію позовної заяви ОСОБА_1 з додатками та запит суду про необхідність надати всі матеріали, що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дій, з приводу яких подано позов, отримано Миргородським відділом поліції 12.11.2018 року, а інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 19.11.2018 року (а.с. 11, 14).

Таким чином, відповідачі були обізнані про оскарження ОСОБА_4 в судовому порядку постанови про адміністративне правопорушення від 01.11.2018 р. серії НК № 233767 до сплину встановленого Інструкцією строку зберігання відеозапису протягом одного місяця з дати фіксації порушення, відтак відеозапис щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, повинен був зберігатися відповідачами протягом строку оскарження та розгляду справи.

Отже, в ході судового розгляду справи відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн., та правомірності прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, а також доказів на спростування тверджень позивача щодо недотримання інспектором поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та під час накладення на позивача адміністративного стягнення. ОСОБА_3 подання відзиву на позов та на апеляційну скаргу позивача з обґрунтуванням своєї правової позиції відповідачі не скористались.

Колегія суддів зазначає, що у вищенаведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчиненого порушення та вини особи в його вчиненні.

Обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України і розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Всі обставини, встановлені судом, у сукупності, викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Водночас, рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені судом апеляційної інстанції обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху України, та що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП, у зв'язку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Суд першої інстанції вказаним доводам позивача не надав належної оцінки та жодним чином не обґрунтував висновок з приводу дотримання відповідачем положень ст.ст. 268, 278, 279 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що призвело до помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог даного позову та наявність правових підстав для його задоволення.

Разом з тим, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У даному випадку вимога позивача про закриття справи відсутня, проте відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів вважає, що належним способом відновлення прав позивача, на захист яких був поданий даний адміністративний позов, є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.11.2018 р. серії НК № 233767 та закриття справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.01.2019 року по справі № 541/2530/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 01.11.2018 р. серії НК № 233767 щодо застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу 340 грн., прийняту інспектором сектору реагування патрульної поліції № 3 Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_2, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7