Справа № 219/11651/18
Суддя: Медінцева Н. М.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/219/47/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.,

при секретареві Волохіній Г.С.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа - інспектор СРПП Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старший лейтенант поліції Лазарєв Євген Борисович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

16 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2) звернувся до суду з адміністративним позовом до Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Садова, 149), третя особа - інспектор СРПП Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старший лейтенант поліції Лазарєв Євген Борисович, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО 18 № 830418, а також закрити провадження по справі за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 06 жовтня 2018 року Бахмутським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі інспектора СРПП старшого лейтенанта поліції Лазарєва Євгена Борисовича відносно нього складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО 18 № 830418, згідно якої його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та зобов'язаного його сплатити грошовий штраф у розмірі 170 грн. Зазначає, що доказом, що підтверджує дані обставини, є належним чином завірена копія квитанції про сплату штрафу відповідно до постанови серії ДПО 18 № 830418. Вважає вказану постанову протиправною, оскільки вона порушує його законні права і інтереси, тому вона підлягає скасуванню. Посилається на те, що 06 жовтня 2018 року після 22-00 години він прямував до свого місця проживання АДРЕСА_1. У дзеркалі заднього виду він побачив, як на недалеко від нього розташованому автомобілі несподівано засвітилися червоно-сині вогні, що було ним ідентифіковано як належність вказаного автомобіля до автомобілів поліції та згідно Правил дорожнього руху України були вимогою зупинитися. Він зупинив свій автомобіль і залишився сидіти за кермом. До нього під'їхав автомобіль поліції, з нього вийшов одягнений у форму співробітника поліції раніше незнайомий йому чоловік. Привітавшись, він спитав його, чи влаштовує його мінімальний штраф у розмірі 170 грн. Тоді він попросив його представитися та показати службове посвідчення. Вказана особа пред'явила йому службове посвідчення поліцейського на ім'я Лазарєва Євгена Борисовича. Після цього він попросив його пояснити, що він має на увазі, коли каже про штраф. Співробітник поліції сказав, що в його автомобілі погано освітлений задній номерний знак і не правильно працюють прилади освітлення. На що він відповів, що годину тому все працювало нормально і він це перевіряв. Однак, можливо, через ями та погане покриття доріг у нього міг тимчасово роз'єднатися якийсь контакт, вказану несправність можна виправити на місці. Під час руху він не мав можливості спостерігати виникнення поломки освітлювальних приладів, оскільки автомобіль не обладнаний системою сповіщення про це. Припускає, що вказана поломка могла виникнути в період керування транспортним засобом, що вказує на відсутність в його діях будь-якої форми вини. До домівки йому залишилося проїхати приблизно 200 метрів. На його пояснення поліцейський не відреагував і повідомив, що буде складати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності і попросив пред'явити посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і поліс цивільної відповідальності. Він надав йому всі вказані документи, але зауважив, що не згоден з його висновками. Потім співробітник поліції дістав якісь папери і мовчки почав їх заповнювати, спитавши його анкетні дані та місце проживання, на що він повідомив інспектору необхідні дані. Через деякий час цей же співробітник поліції простягнув йому заповнені ним від руки якісь аркуші і попросив в них розписатися, на що він йому знову сказав, що не згоден з його висновками та діями. Через те, що він його пояснень слухати не бажає, йому залишається тільки оскаржувати його дії в суді. Після цього він про це написав власноруч у постанові, яку склав співробітник поліції, та який не вручив йому копію вказаної постанови, а тільки віддав квитанцію про сплату штрафу відповідно до постанови серії ДПО 18 № 830418. Потім інспектор мовчки повернув йому документи, сів до поліцейського автомобіля і поїхав. Позивач ще раз перевірив дроти електричного живлення та їх з'єднання, всі прилади працювали справно. За вищевказаних обставин, в порушення вимог Конституції України, КУпАП та КАС України, наказів МВС України, суб'єктом владних повноважень було винесено протиправну постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Крім того, посилається на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності співробітником поліції не було ознайомлено його з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, що є грубим порушенням закону і його прав. Питання інспектора, чи влаштовує його мінімальний штраф у розмірі 170 грн., свідчить про відверто упереджене ставлення співробітника поліції та відсутність його намірів здійснювати процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до приписів законодавства. Фактично інспектор поліції Лазарєв Є.Б. під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення не проводив розгляд справи про адміністративне правопорушення, зокрема, не оголосив йому про місце та час розгляду справи, хто розглядатиме справу, не заслухав його пояснень, а також позбавив можливості скористатися своїм правом на захист та юридичну допомогу, надати дані, що характеризують особу, майновий стан, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність. Вважає, що про формальність підходу до розгляду адміністративної справи та протиправність дій інспектора поліції Лазарєва Є.Б. свідчить той факт, що складена ним постанова про накладення на нього адміністративного стягнення за недостатнє освітлення заднього номерного знаку не передбачена диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП «Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»)». Всі вищевказані документи у нього були наявні та він їх пред'явив для перевірки співробітнику поліції. Саме з цих документів він власноруч заносив дані до постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Таким чином, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП. Враховуючи, що він правил дорожнього руху не порушував, та враховуючи відсутність будь-яких підстав притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

22 жовтня 2018 року адміністративний позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 30 жовтня 2018 року адміністративний позов повернуто позивачеві ОСОБА_1 у зв'язку із тим, що вимоги суду, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 22 жовтня 2018 року, позивачем не виконані.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та, посилаючись на підстави та обставини, викладені в адміністративному позові, просив його задовольнити. Зазначив, що ним відповідно до вимог ПДР України перед початком руху було перевірено технічну справність основних елементів авто: коліс, шин, гальмівної системи, рульового керування, двигуна та світлових приладів. Всі вузли та агрегати на момент перевірки були у справному стані. Ці пояснення він надавав інспектору, але не зважаючи на це, ним було складено постанову про порушення ПДР. Дана постанова інспектора не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з грубими порушеннями чинного законодавства. Інспектор поліції з власних міркувань, не встановивши всіх обставин, прийняв рішення на власний розсуд. Тому дії працівника поліції вважає протиправними, безпідставними, а прийняте рішення незаконним, бездоказовим. Крім того, пояснив, що копія вказаної постанови від 06 жовтня 2018 року йому не вручалася ані особисто, ані надсилалася поштовим відправленням. Лише після його звернення від 08 листопада 2018 року до Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області 28 листопада 2018 року поштовим відправленням ним було отримано лист за № К-193/201/01-2018 від 20 листопада 2018 року щодо результатів перевірки його заяви про порушення співробітниками вказаного підрозділу поліції вимог чинного законодавства при складанні щодо нього постанови про порушення ПДР України. До вказаного листа було додано завірену копію оскаржуваної ним постанови серії ДПО 18 № 830418. Вважає, що вказана постанова та процедура розгляду уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам наказу № 1395 від 07 листопада 2015 року МВС України про затвердження «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», якою регламентуються порядок складення та форма відповідних документів. Також зазначив, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення співробітником поліції не було його ознайомлено з його правами, не надано для огляду наявні у співробітника поліції докази вчинення ним адміністративного правопорушення та не вручено копії постанови. У постанові він зазначив, що з постановою не згоден, має заперечення, які висловить у суді. Квитанцію про сплату штрафу у розмірі 170 грн. було видано йому без зазначення його прізвища, ім'я та по батькові, та вказано, що притягнуто за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає, що вказана постанова винесена не на підставі, в межах повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є протиправною, порушує його законні права і інтереси, та підлягає скасуванню.

Представник відповідача - Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких пояснень, заперечень чи відзиву на позовну заяву до суду не надходило. 10 січня 2019 року за № ЕП-84 від інспектора Бахмутського ВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 до суду надійшла заява, в якій зазначено, що Лазарєву Є.Б. повідомлено про дату, час і місце судового засідання, але він не має можливості з'явитися у судове засідання, оскільки його звільнено зі служби в поліції 02 листопада 2018 року.

Третя особа - інспектор СРПП Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старший лейтенант поліції Лазарєв Є.Б. у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2018 року інспектором СРПП Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшим лейтенантом поліції Лазарєвим Євгеном Борисовичем відносно ОСОБА_1 складено постанову серії ДПО 18 № 830418 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. (а.с. 66).

Як вбачається з даних зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 06 жовтня 2018 року приблизно о 23-20 год. в м. Бахмут по вул. Чапліна, 20 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби, що не дає його чітко визначити з 20 метрів, чим порушив п.п. 2.9 в) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП. Крім того, на вказаній постанові позивачем ОСОБА_1 зазначено, що він із постановою не згоден, має перелік заперечень, які висловить у суді, а також ним поставлено підпис, дату та час написання вказаного напису (а.с. 66).

Відмітки про те, що із правами та доказами ОСОБА_1 було ознайомлено, а також про те, що копію постанови вручено чи надіслано ОСОБА_1 в постанові та матеріалах справи немає.

Згідно п.п. 9-10 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, інспектор СРПП Лазарєв Є.Б., в порушення ст. 268 КУпАП, не роз'яснив ОСОБА_1 його права та обов'язки: не надав позивачу змоги знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, що в даному випадку є неприпустимим і позбавило особу, відносно якої складають адміністративні матеріали, знати в чому вона обвинувачується, свої права і обов'язки, які надані їй Законом та можливість їх належної реалізації і виконання.

До того ж, позивачу ОСОБА_1 надано квитанцію про сплату штрафу відповідно до постанови серії ДПО 18 № 830418 у розмірі 170 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, без зазначення його прізвища, ім'я та по батькові (а.с. 42), а не за ч. 6 ст. 121 КУпАП, як це зазначено у постанові серії ДПО 18 № 830418 (а.с. 66).

Так, ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачається відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому вигляді становить 425 грн.

Після звернення ОСОБА_1 від 08 листопада 2018 року до Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області 28 листопада 2018 року поштовим відправленням ним було отримано лист за № К-193/201/01-2018 від 20 листопада 2018 року щодо результатів перевірки його заяви про порушення співробітниками вказаного підрозділу поліції вимог чинного законодавства при складанні щодо нього постанови про порушення ПДР України. Згідно вказаного листа, за вказаним фактом була проведена перевірка, під час якої порушень з боку працівників Бахмутського відділу поліції не виявлено (а.с. 65). До вказаного листа було додано завірену копію оскаржуваної позивачем постанови серії ДПО 18 № 830418 (а.с. 66).

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище, постанова про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 121 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Згідно п. 31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до підпункту в) пункту 2.9 ПДР України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно підпункту 31.4.3 пункту 31.4 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Відповідно до п. 31.5 ПДР України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Частина 6 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Позивачем ОСОБА_1 заперечується факт порушення ним підпункту в) пункту 2.9 ПДР України України, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП, оскільки перед початком руху ним було перевірено технічний стан транспортного засобу, зокрема, перевірено, що номерний знак на автомобілі був освітлений.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України, належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосуванняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 року (заява №17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, в порушення зазначених вище вимог Закону щодо обов'язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду будь-яких доказів на доведення законності складеної постанови, не доведено факту наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП, не було надано суду матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Таким чином, судом встановлено що при складанні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Доказів, які б об'єктивно вказували на вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б їх обґрунтовували, в матеріалах справи відсутні. Крім того, позивачу ОСОБА_1 надано квитанцію про сплату штрафу відповідно до постанови серії ДПО 18 № 830418 у розмірі 170 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, без зазначення його прізвища, ім'я та по батькові, а не ч. 6 ст. 121 КУпАП, як це зазначено у постанові серії ДПО 18 № 830418.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача об'єктивної сторони правопорушення, а тому і відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, що в свою чергу є підставою для задоволення позову в частині скасування постанови, а також закриття справи про адміністративне правопорушення.

В задоволенні вимог позивача про визнання постанови протиправною слід відмовити, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено прийняття рішення судом щодо визнання постанови протиправною.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

Згідно ч. 5 ст. 139 КАС України, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», Правилами дорожнього руху України, ст.ст. 7, ч. 6 ст. 121, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78,139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа - інспектор СРПП Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старший лейтенант поліції Лазарєв Євген Борисович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову інспектора СРПП Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Лазарєва Євгена Борисовича серії ДПО 18 № 830418 від 06 жовтня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні вимог про визнання постанови серії ДПО 18 № 830418 протиправною - відмовити.

Місце реєстрації позивача ОСОБА_1: АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1.

Місцезнаходження відповідача Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та третьої особи інспектора СРПП Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Лазарєва Євгена Борисовича: Донецька область, м. Бахмут, вул. Садова, 149.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Медінцева