Справа № 520/11235/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 р.Справа № 520/11235/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Мороко А.С.) від 14.01.2019 року (повний текст рішення складено 14.01.2019) по справі №520/11235/18

за позовом ОСОБА_2

до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду із адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1, в якому просив скасувати постанову від 31.08.2018 про стягнення основної винагороди приватного виконавця у вигляді фіксованої суми (10 %) у розмірі 23679,13 доларів США.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 56639112 від 31.08.2018 про стягнення з ОСОБА_2 основної винагороди приватного виконавця у розмірі 23679 доларів США 13 центів.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6694 грн. 11 коп.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Представник позивача надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у спосіб та строки, з урахуванням особливостей розгляду справи даної категорії, визначених ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, 31.10.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24792 про стягнення на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості, що виникла по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 830/27/14-4/12/8-105 від 28 лютого 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_2

На підставі вказаного виконавчого напису 19.06.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56639112.

31.08.2018 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 за заявою стягувача повернув ПАТ "Укрсоцбанк" без виконання виконавчий документ - виконавчий напис № 24792 від 31.10.2017.

Також, 31.08.2018 року відповідач прийняв постанову про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця у вигляді фіксованої суми (10%) у розмірі 23679,13 дол. США.

Не погоджуючись із правомірністю вказаної постанови приватного виконавця, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності фактичного стягнення з боржника в примусовому порядку суми заборгованості, відсутні правові підстави для стягнення відповідачем з позивача основної винагороди.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Пунктами 9, 10 частини 1 статті 39 Закону №1404 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Згідно статті 42 Закону №1404, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, мета виконавчого провадження полягає в примусову виконанні рішень.

Частиною 3 статті 45 Закону №1404 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначено Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1403).

Відповідно до статті 31 Закону № 1403, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статей 13 та 31 Закону № 1403-VIII, постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Виходячи з вищевикладеного, обов'язковими умовами стягнення винагороди приватного виконавця є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Крім того законодавець чітко визначив, що основна винагорода приватного виконавця стягується з фактично стягнутої суми; розмір винагороди вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням винагорода стягується саме за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку.

Про підстави закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Тобто, відповідно до вказаного пункту, у постанові про закінчення виконавчого провадження виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутої основної винагороди приватного виконавця, тим самим законодавець підтверджує, що основна винагорода стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні основної винагороди без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми основної винагороди або ж стягнення його без реального виконання.

Відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не надано доказів вчинення дій, спрямованих на фактичне виконання виконавчих документів, зокрема, стягнення коштів з боржника та реалізацію його майна.

Таким чином, дії приватного виконавця не призвели до фактичного стягнення коштів за виконавчим документом, а тому, на думку колегії суддів, не є достатніми підставами для стягнення з позивача суми винагороди.

На підставі вищевикладеного, приймаючи оскаржувану постанову, відповідач дійшов неправомірного висновку про наявність встановлених законом підстав для стягнення з позивача суми основної винагороди.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності оскаржуваної постанови колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав та такими, що не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції.

З приводу посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність оскаржуваної постанови відповідача, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції із зазначених підстав.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року по справі № 520/11235/18 за позовом ОСОБА_2 до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про скасування постанови залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6