Справа № 803/1943/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

19 березня 2019 року

справа №803/1943/16

адміністративне провадження №К/9901/31690/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у складі судді Лозовського О.А.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у складі суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М., Святецького В.В.

у справі № 803/1943/16 (876/2761/17)

за позовом Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство»

до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року Державне підприємство «Городоцьке лісове господарство» (далі Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими збільшено частину чистого прибутку господарських організацій та збільшено податок на прибуток, з мотивів безпідставності їх прийняття.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 26 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року, позов задовольнив, визнав протиправним та скасував податкові повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року № , № . Приймаючи рішення, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що податковий орган не довів правомірності своїх висновків щодо завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), відтак донарахування позивачу грошових зобов'язань за господарськими операціями є протиправними.

У червні 2017 року відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якім відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що податковим органом в період з 2 листопада 2016 року по 22 листопада 2016 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2016 року по 15 серпня 2016 року, за результатами якої складено акт №1343/03-06-14-00991522 від 29 листопада 2016 року (далі - акт перевірки).

За висновками акта перевірки відповідачем встановлені наступні порушення:

- статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», пунктів 1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, пункту 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», та пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 23 135,00 грн, в тому числі за 1 квартал 2016 року на суму 9 675,00 грн та за 2 квартал 2016 року на суму 13 460,00 грн;

- пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, Закону України «Про управління об'єктами державної власності», статті 57 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено відрахування частини чистого прибутку всього в сумі 96 397,00 грн, в тому числі за 1 квартал 2016 року в сумі 40 312,00 грн та за 2 квартал 2016 року в сумі 56 085,00 грн.

13 грудня 2016 року на підставі акта перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на загальну суму 34 703,00 грн, з яких 23 135,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 11 568,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань) на суму 144 596,00 грн, з яких 96 397,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 48 199,00 грн - за штрафними(фінансовими) санкціями (штрафами).

З акта перевірки вбачається, що в ході перевірки проводилось співставлення відповідачем даних бухгалтерського обліку з показниками, відображеними у декларації по податку на прибуток за період з 1 січня 2016 року по 30 червня 2016 року, на підставі чого податковий орган дійшов висновку про завищення собівартості реалізованої продукції на загальну суму 128 530,00 грн.

Перевіркою встановлено завищення задекларованих позивачем показників у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» всього на суму 128530,00, в тому числі за 1 квартал 2016 року в сумі 53 760,00 грн та за 2 квартал 2016 року в сумі 74 780,00 грн в частині відображення вартості господарських взаємовідносин з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між позивачем (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) 1 квітня 2016 року укладено договір №34/Л на виконання лісокультурних робіт.

Пунктом 1.1 вказаного договору визначено, що «Виконавець зобов'язується за завданням Замовника (своїми працівниками, з використанням власних механізмів, на власний ризик на підставі статті 837 ЦК України) провести механізований догляд за лісовими культурами (кущорізом) в порядку і на умовах, визначених Договором, а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити надані послуги».

Також пунктами 3.1. - 3.3 договору визначено, що вартість виконаних робіт вказується у протоколі розрахунку та погодження вартості робіт. Розрахунки між сторонами проводяться після 10 числа наступного за звітним місяця, але не пізніше 30 днів від дня підписання сторонами акта приймання виконаних робіт, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Оплата робіт здійснюється на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт.

На виконання вказаного договору складено протоколи розрахунку та погодження вартості лісокультурних робіт, а також акти приймання-здачі, які оплачено відповідно до платіжних доручень.

Судами встановлено, що між позивачем (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договори про виконання лісокультурних робіт № 21/Г від 1 березня 2016 року, №22/Г від 1 квітня 2016 року, № 36/Г від 4 травня 2016 року.

Пунктом 1.1 договору № 21/Г від 1 березня 2016 року передбачено, що «Виконавець зобов'язується за завданням Замовника (своїми працівниками, з використанням власних механізмів, на власний ризик на підставі статті 837 ЦК України) з урахуванням Проектів лісових культур, які є невід'ємною частиною, виконати роботи щодо посадки лісових культур та сприянню природного поновлення в порядку та на умовах, визначених договором».

Пунктом 1.1. договорів №22/Г від 1 квітня 2016 року, №36/Г від 4 травня 2016 року передбачено, що «Виконавець зобов'язується за завданням Замовника (своїми працівниками, з використанням власних механізмів, на власний ризик на підставі статті 837 ЦК України) провести механізований догляд за лісовими культурами (кущорізом) в порядку і на умовах, визначених Договором, а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити надані послуги», а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити надані послуги.

Пунктами 3.1. - 3.3 вищезазначених договорів визначено, що вартість виконаних робіт вказується у протоколі розрахунку та погодження вартості робіт. Розрахунки між сторонами проводяться після 10 числа наступного за звітним місяця, але не пізніше 30 днів від дня підписання сторонами акта приймання виконаних робіт, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Оплата робіт здійснюється на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт.

На виконання вказаних договорів складено протоколи розрахунку та погодження вартості лісокультурних робіт, а також акти приймання-здачі, які оплачено відповідно до платіжних доручень.

Між позивачем (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Виконавець) укладено договори на виконання лісокультурних робіт № 24/Гр від 14 березня 2016 року, № 34/Гр від 18 квітня 2016 року.

Відповідно до умов договору № 34/Гр від 18 квітня 2016 року «Виконавець зобов'язується за завданням Замовника (своїми працівниками, з використанням власних механізмів, на власний ризик на підставі статті 837 ЦК України) провести механізований догляд за лісовими культурами (кущорізом) в порядку і на умовах, визначених Договором, а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити надані послуги», а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити надані послуги.

Відповідно до умов договору №24/Гр від 14 березня 2016 року «Виконавець зобов'язується за завданням Замовника (своїми працівниками, з використанням власних механізмів, на власний ризик на підставі статті 837 ЦК України), з урахуванням Проектів лісових культур, які є невід'ємною частиною, виконати роботи щодо посадки лісових культур та сприянню природного поновлення в порядку та на умовах, визначених даним Договором.

Пунктами 3.1. - 3.3 договорів визначено, що вартість виконаних робіт вказується у протоколі розрахунку та погодження вартості робіт. Розрахунки між сторонами проводяться після 10 числа наступного за звітним місяця, але не пізніше 30 днів від дня підписання сторонами акта приймання виконаних робіт, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Оплата робіт здійснюється на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт.

На виконання вказаних договорів складено протоколи розрахунку та погодження вартості лісокультурних робіт, а також акти приймання-здачі, які оплачено відповідно до платіжних доручень.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не спростовано доводами касаційної скарги, що будь-яких претензії до оформлення первинних документів у податкового органу відсутні.

Податковим органом ставиться під сумнів можливість виконання робіт, зазначених в актах прийому-передачі послуг суб'єктами підприємницької діяльності по причині відсутності у них найманих працівників з відповідною кваліфікацією.

В той же час, як встановлено судами попередніх інстанцій та не спростовано доводами касаційної скарги, податковим органом в акті перевірки не зазначено посилань на акти перевірки вищезазначених фізичних осіб-підприємців, не проведено інвентаризації основних засобів, не встановлено наявність у фізичних осіб-підприємців укладених договорів з третіми особами (субпідряду) на виконання робіт, також договорів найму працівників податковим органом не досліджувалось

Суд не погоджується з доводом касаційної скарги відповідача відносно того, що позивач повинен був надати суду доказі укладення договорів субпідряду та/або цивільно-правових угод контрагентами позивача, оскільки за приписами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення судом першої інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції що діяла на момент спірних правовідносин) для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення і повинен мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вищезазначене, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно включив до складу собівартості витрати на оплату робіт та послуг, які надані фізичними особами-підприємцями у 2016 році, оскільки такі витрати підтверджені первинним документами, а факт використання наданих підприємцями послуг в межах господарської діяльності позивача повністю підтверджується дослідженими судами попередніх інстанцій доказами.

Відповідно до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до Закону України «Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів», а також державних підприємств «Міжнародний державний центр «Артек» і «Український дитячий центр «Молода гвардія») до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб'єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Пунктами 2, 3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, передбачено, що частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Враховуючи те, що на визначення частини чистого прибутку мали безпосередній вплив висновки контролюючого органу щодо завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції про те, що не може вважатись обґрунтованим і збільшення суми грошового зобов'язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) та застосування штрафних (фінансових) санкцій за вказаним платежем.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого, касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 803/1943/16 (876/2761/17) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер