Справа № 160/7965/18
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Справа № 160/7965/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, -
24.10.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 року позовна заява залишена без руху для усунення недоліків позивачем у десятиденний строк з дня вручення ухвали.
У звязку з виконанням позивачем вимог ухвали суду від 26.10.2018 року, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.12.2018 року о 12:40 год. (а.с. 2).
Усною ухвалою суду від 12.12.2018 року, із занесенням до протоколу судового засідання, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 22.01.2019 року о 10:00 год., у звязку з неявкою представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце проведення підготовчого засідання (а.с. 156-157).
Усною ухвалою суду від 22.01.2019 року, із занесенням до протоколу судового засідання, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 25.01.2019 року о 13:00 год. (а.с. 189-191).
25.01.2019 року усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 26.02.2019 року о 13:20 год. (а.с. 195-197).
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, від 26.02.2019 року оголошено перерву до 11.03.2019 року о 14:00 год. (а.с. 218-219).
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив від 08.01.2019 року. Надали клопотання про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.
Представник відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов підтримала, проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Проти подальшого розгляду справи в письмовому провадженні не заперечувала.
З урахуванням клопотання позивача та його представника, а також за відсутності заперечень з боку представника відповідача про розгляд справи в письмовому провадженні, наявності достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті заявлених вимог, суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 рішенням Васильківської районної державної адміністрації від 25.03.2009 року зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, перебуває на обліку в Західно-Донбаській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та здійснює діяльність на загальній системі оподаткування. Основним видом діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
Перевіркою встановлені наступні порушення:
- пп. 177.3.1, п. 177.3, ст. 177, п. 177.2 ст. 177, пп. 177.4.4, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в частині заниження чистого (оподатковуваного) доходу в розмірі 49 380,90 грн. за 2017 рік, внаслідок заниження загального одержаного доходу у розмірі 2 251,09 грн. та завищення витрат у розмірі 47 129,81 грн. за 2017 рік, в результаті чого донараховано ПДФО у розмірі 8 888,56 грн. за 2017 рік;
- п.1.2 п. 16-1 підр. 10 р. ХХ ст.. 177 Податкового кодексу України в частині заниження чистого (оподатковуваного) доходу в розмірі 49 380,90 грн. за 2017 рік, внаслідок заниження загального одержаного доходу у розмірі 2 251,09 грн. та завищення витрат у розмірі 47 129,81 грн. за 2017 рік, в результаті чого донараховано військового збору у розмірі 740,71 грн. за 2017 рік;
- п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в частині заниження бази до сплати єдиного соціального внеску за 2017 рік, в результаті яого сума боргу по ЄСВ складає 10 863,80 грн.;
- п. 44.3, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України в частині не надання до перевірки усіх необхідних первинних документів та інформації;
- п. 63.3 ст. 63, пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України в частині подання відомостей до контролюючого органу у не повному обсязі щодо нерухомого майна;
- п. 3.6 Наказу Міністерства доходів і зборів України № 4 від 13.01.2015 року Про Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку та п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині відображення у ньому інформації щодо виплачених доходів на користь фізичних осіб-підприємців не у повному обсязі;
- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України та Наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481 «Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність» в частині відсутності Книги обліку доходів та витрат форми № 10;
- п. 181.1 ст. 181, п. 183.10 ст. 183, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної реєстрації платником податку на додану вартість та заниження до сплати ПДВ у розмірі 20 758,02 грн.;
- п. 201.1, п. 201.2, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині відсутності реєстрації податкових накладних;
- п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України в частині не подання декларацій з податку на додану вартість за березень-квітень 2018 року;
- п. 2.2, п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637.
На підставі вказаного акта перевірки від 04.09.2018 року контролюючим органом прийняті:
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.09.2018 року, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законодавства щодо регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 172 941,35 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 20.09.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 11 110,70 грн., з яких 8 888,56 грн. - основний платіж, 2 222,14 грн. - штрафні санкції;
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 20.09.2018 року, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України у розмірі 510,00 грн.;
- рішення № НОМЕР_4 від 20.09.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено штрафні санкції в розмірі 1 086,38 грн.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У відповідності до п.162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
За приписами норм п. 44.1 та п. 44.3 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).
Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, згідно із п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 (далі - Положення), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).
Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені ч.1, ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців визначений ст. 177 ПК України.
Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно до пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для віднесення їх до валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Як встановлено в ході перевірки та зафіксовано у акті, позивач у 2017 році завищив валові витрати на суму 47 129, 81 грн.
Так, згідно наданих первинних документів на підтверджено факт сплати у розмірі 40 541,08 грн. Також, позивачем неправомірно віднесено до складу витрат витрати на обслуговування кредитного рахунку, на програмне забезпечення та на послуги бухгалтера, чим завищено показник інших витрат на суму 5 884,73 грн. Крім того, заробітну плату та повязані з нею нарахування завищено у сумі 704,00 грн.
Згідно акту, Книга обліку доходів та витрат за перевіряємий період до перевірки не надавалась.
Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що у період, який перевірявся, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 мала взаємовідносини з контрагентами-постачальниками ТОВ «Тедіс Україна», ТОВ «Торговий дім» Львівська тютюнова фабрика ЛТД», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Бар-Ком», Філія «КСК» ТОВ «ТО-НАР».
На підтвердження придбання ТМЦ у вказаних контрагентів, а також правомірності віднесення суми сплати до складу витрат у загальному розмірі 40 541,08 грн., позивачем надані копії первинних документів, а саме: видаткових накладних, товарно-транспортних накладних на переміщення алкогольних напоїв, платіжних доручень, актів звірки взаємних розрахунків, виписки по рахунку.
Отже, понесені витрати у розмірі 40 541,08 грн. на закупівлю ТМЦ підтверджені позивачем документально у повному обсязі.
Крім того, податковим органом не наведено жодних причин вважати, що витрати, понесені позивачем не пов'язані з господарською діяльністю позивача.
На підставі наведеного суд вважає, що витрати, які позивач поніс у зв'язку з придбанням ТМЦ, останній правомірно включив до складу витрат, а тому вони підлягають врахуванню під час визначення чистого оподатковуваного доходу та нарахування податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість.
Відтак, посилання відповідача на відсутність у позивача права на включення до складу витрат 40 541,08 грн. є безпідставними.
Також, згідно акту перевірки, позивачем неправомірно віднесено до складу витрат витрати за програмне забезпечення у розмірі 208,00 грн. та витрати на послуги бухгалтера у розмірі 3 980,00 грн., оскільки актів виконаних робіт, які б підтверджували факт отримання цих послуг, не надано.
Між тим, вказані доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи копіями акту виконаних робіт з ФОП ОСОБА_4, а також копіями актів виконаних робіт з бухгалтером ФОП ОСОБА_5, рахунками-фактури та платіжними дорученнями на суму 3 980,00 грн., що спростовує також факт відсутності у позивача серед найманих працівників посади бухгалтера.
Відтак, посилання відповідача на відсутність у позивача права на включення до складу витрат за програмне забезпечення у розмірі 208,00 грн. та витрат на послуги бухгалтера у розмірі 3 980,00 грн. є безпідставними.
Крім того, згідно акту перевірки, позивачем неправомірно включено до складу витрат витрати на обслуговування кредитного рахунку у сумі 1 624,73 грн., оскільки первинних документів, що доводять повязаність таких витрат з господарською діяльністю позивача не надано.
Разом з тим, на спростування даного доводу відповідача, в матеріалах справи містяться копія договору поруки від 29.04.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 (поручителем) та ПАТ КБ «ПртватБанк» (кредитор), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 (боржником) зобовязань за угодами-приєднання «Кредитний ліміт», а також звіти про кредитові операції по підприємницькому рахунку, які підтверджують використання кредитних коштів саме на господарську діяльність позивача.
Відтак, посилання відповідача на відсутність у позивача права на включення до складу витрат витрат на обслуговування кредитного рахунку у сумі 1 624,73 грн. є безпідставними.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про помилковість висновків акту перевірки, на підставі яких винесене податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 20.09.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 11 110,70 грн. та наявність підстав визнання вказаного податкового повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Стосовно правомірності винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 20.09.2018 року, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України у розмірі 510,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити.
Відповідно до абзацу а), б) пункту 176.2 ст.176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобовязані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається;
Згідно з підпунктом 177.7 статті 177 ПК України, фізична особа-підприємець вважається податковим агентом працівника фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.
Отже, зазначеними нормами права визначено, що особи які мають статус податкових агентів, зобовязані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Враховуючи те, що під час розгляду справи податковим органом до суду не надано документів на підтвердження подання позивачем податкової звітності з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, суд дійшов висновку, що збільшення грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями відповідач здійснив неправомірно, а відтак податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 20.09.2018 року про застосування штрафу в розмірі 510,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно п.8. ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Пунктом 4 ст. 25 вказаного Закону передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У випадках, зазначених в абзаці дев'ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.
З матеріалів справи вбачається, що з таких же підстав від'ємної різниці між отриманим доходом та понесеними витратами податковим органом винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 10 863,80 грн. та рішення № НОМЕР_4 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмір 1 086,38 грн.
Крім того, суд звертає увагу, що свій дохід позивач вказав у річній декларації за 2017 рік.
Щодо правомірності винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.09.2018 року, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення законодавства щодо регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 172 941,35 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2.2, п.2.6 гл. 2 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні» із змінами та доповненнями, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 (зі змінами та доповненнями) уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Відповідно ст.1 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
В ході судового розгляду справи судом досліджено оригінал даної книги.
Суд критично оцінює твердження позивача про те, що невчасне заповнення рядків книги не свідчить про не оприбуткування готівкових коштів, а лише вказує на порушення порядку її заповнення.
Разом з тим, з огляду на вказане, позивачем не надано суду пояснень стосовно того, чому відповідні відомості не було внесено до КОРО в розділ в розділі 2 «Облік руху готівки» саме в день обліку готівки.
На думку суду, облік фіскальних звітних чеків РРО в книзі обліку розрахункових операцій не в день оприбуткування готівки свідчить саме про фактичне несвоєчасне оприбуткування готівки в КОРО.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів в книзі обліку розрахункових операцій на загальну суму 34 588,27 грн.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про порушення позивачем п.2.2, п.2.6 гл. 2 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні» та обґрунтованість застосування податковим органом фінансових санкцій до позивача у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.
Таким чином, підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.09.2018 року, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення законодавства щодо регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 172 941,35 грн. відсутні.
Підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.09.2018 року, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення законодавства щодо регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 172 941,35 грн. судом не встановлено, отже позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір в сумі 7 048,00 грн. підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 20.09.2018 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 11 110,70 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 20.09.2018 року, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 510,00 грн.
Визнати протиправним та скасувати рішення № НОМЕР_4 від 20.09.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 штрафні санкції в розмірі 1 086,38 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець