Справа № 240/5420/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м.Житомир справа № 240/5420/18

категорія 111030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Біляченко Д.О.,

за участю: представника позивача: Костюкевич -ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" до Головного управління ДФС у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранбет", про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 06.11.2018,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправним (недійсним) податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 06.11.2018 та скасувати його. В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ "Бехівський гранітний кар'єр" указувало на невідповідності податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області положенням Податкового кодексу України, оскільки реальність вчинених господарських операцій та, як наслідок, правомірність формування останнім податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджена документально. При цьому зазначено, що послуги з організації перевезення вантажів, що надавались позивачу ТОВ "Гранбет" полягали в здійсненні всіх необхідних погоджень, повязаних з перевезенням великовагових та негабаритних вантажів, оформлянні або організації оформлення вантажів, перевізних документів і документів, необхідних для виконання митних та інших процедур державного контролю, сприяння виконанню узгодженого технологічного часу перебування вагонів на підїзних коліях (згідно з договором БГК про експлуатацію підїзної колії) та контролюванні часу перебування вагонів на підїзних коліях; контролювати правильне оформлення відправниками перевізних документів на вагони та правильність оформлення супровідних документів на вагони для уникнення затримки вантажів на підходах до станцій призначення із-за невірно оформлених документів; забезпечення контролю та недопущення оформлення перевезення вантажів одним груповим документом вагонів Укрзалізниці, вагонів позивача та вагонів залізниць інших держав. За результатами господарської діяльності складно акти наданих послуг, реєстри до актів з послуг по організації перевезення вантажів, виписано податкові накладні та проведено оплату. Позивач стверджує, що придбання вказаних послуг зумовлено господарською діяльністю Товариства.

Ухвалою суду від 26.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 10:30 20.12.2018.

20.12.2018 в підготовчому засіданні судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про залучення до участі в справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранбет" як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Нове підготовче засідання в справі призначено на 14.01.2019.

14.01.2019 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 06.02.2019, у зв'язку із наданням позивачем додаткових доказів.

06.02.2019 перерву в підготовчому засіданні продовжено та надано представникам сторін час для ознайомлення із доказами, поданими представником третьої особи, до 14.02.2019.

14.02.2019, за результатами підготовчого засідання, судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання. За згодою представників сторін і представника третьої особи, судовий розгляд по суті розпочато 14.02.2019.

14.02.2019 в судовому розгляді справи оголошено перерву до 25.02.2019 у зв'язку з неможливістю вирішення справи в судовому засіданні та необхідністю сторонам часу для підготовки до судових дебатів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила суд позов задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на міркування, викладені у відзиві.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" зареєстровано як юридична особа Виконавчим комітетом Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, взято на облік у контролюючому органі та перебуває на обліку в Коростенській ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області. Позивач є платником податку на додану вартість.

У період з 24.09.2018 до 16.10.2018 головним державним ревізором - інспектором відділу контролю за відшкодуванням податку на додану вартість управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у Житомирській області проведено камеральну перевірку достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за серпень 2018 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 19.09.2018 № НОМЕР_1 з додатками), про що складено акт про результати камеральної перевірки ТОВ "Бехівський гранітний кар'єр" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за серпень 2018 року № 2466/06-30-12-02-26 від 16.10.2018.

Вказаним актом зафіксовано, що камеральною перевіркою встановлено:

- на порушення п. 198.2, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, ТОВ "Бехівський гранітний кар'єр" завищено податковий кредит за серпень 2018 року на 123901 грн;

- на порушення п.200.4 "в" ст.200 Податкового кодексу України, а саме завищено від'ємне значення за серпень 2018 року, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 123901 грн.

06 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Житомирській області на підставі акту перевірки, яким встановлено порушення п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 "в" ст. 200 Податкового кодексу України, прийнято податкове повідомлення-рішення форми "В4" №002421202, яким визначена сума завищення від'ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 123901 грн.

Як видно зі змісту акту камеральної перевірки від 16.10.2018, контролюючий орган дійшов висновку про завищення ТОВ "Бехівський гранітний кар'єр" від'ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 123901 грн внаслідок безпідставного включення до податкового кредиту за серпень 2018 року суми ПДВ у розмірі 123901 грн по взаємовідносинах з ТОВ "Гранбет".

Такий висновок відповідача обґрунтовано тим, що ТОВ "Бехівський гранітний кар'єр" не наведено достатніх доказів реальності здійсненої операції, а саме надання ТОВ "Гранбет" послуг з організації перевезення вантажів. При цьому вказано, що надані Товариством документи не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, що, у свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг у діяльності підприємства, тобто відсутні підтвердження використання вказаних послуг в господарській діяльності ТОВ Бехівський гранітний карєр.

У свою чергу позивач стверджує, що право на врахування до складу податкового кредиту сум податку з послуг придбаних у ТОВ "Гранбет" загальною вартістю 743404,80 грн, у т.ч. ПДВ 123901,00 грн, підтверджено допустимими та достовірними доказами.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує наступне.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із положеннями пункту 200.4 статті 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Податковий кредит, згідно зі пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За змістом приписів абзацу першого пункту 198.2 цієї статті ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У пункті п. 201.10 п. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду (п. 201.9 ст. 201 ПК України).

Положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV).

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону №996-ХІV, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 11 Закону №996-ХІV, підприємства зобов'язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку.

Частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV установлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В силу приписів частини 2 статті 9 Закону №996-ХІV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно із п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

У відповідності до п. 2.2 згаданого Положення підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування об'єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб'єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

У контексті наведеного судом з'ясовано, що позивачем у серпні 2018 року включено до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 123901 грн, сплачені під час оплати ТОВ "Гранбет" послуг з організації перевезення вантажів, про що свідчать відомості декларації з податку на додану вартість платника за серпень 2018 року (а.с. 130-143).

Як видно із матеріалів справи, 17.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грантеб» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бехівський гранітний карєр» (Замовник) був укладений договір № 17/07/18 (а.с. 16-17), за яким Виконавець зобовязується за дорученням Замовника, за винагороду і за рахунок Замовника організовувати надання придбаного під навантаження щебеневої продукції рухомого складу для організації перевезення вантажів.

Обовязки сторін та погодження умов договору визначені розд. 2 договору № 17/07/18 від 17.07.2018.

Так, у п. 2.1 цього договору визначено, що Виконавець зобовязується:

- здійснювати діяльність, по забезпеченню Замовника залізничним транспортом для організації перевезення вантажів відповідно до умов і вимог внутрішніх і міжнародних Правил залізничних перевезень, включаючи Соглашение о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС) от 01.11.1951 (мова оригіналу) (Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) від 01.11.1951), Статуту залізниць України;

- забезпечити контроль проходження заявок на місячне планування експортних, імпортних, транзитних вантажів, а також вантажів, що перевозяться усередині України і в міждержавному сполученні, здійснюваного Замовником на умовах цього Договору;

- організовувати заявлене Замовником перевезення в строк не пізніше 7 (семи) робочих днів з моменту подачі заявки;

- здійснювати виконання додаткових транспортно-експедиційних послуг, пов'язаних з цими перевезеннями, за додатковою угодою.

Пунктом 2.3 договору №17/07/18 визначено, що виконавець не є перевізником. Перевезення не є зобов'язанням Виконавця.

Оплата послуг і інших платежів за договором здійснюється Замовником на підставі рахунків Виконавця (п. 4.1 згаданого договору).

Відповідно до п. 4.2 договору № 17/07/18 від 17.07.2018, датою виконання послуг наданих Виконавцем за цим договором вважається дата відправлення вагонів відповідно до дати календарного штемпеля на залізничній накладній (по послугам повязаних з організацією перевезень).

Положеннями п. 4.4 договору № 17/07/18 від 17.07.2018 визначено, що за результатами кожного перевезення чи наданої послуги, або за певний період, сторони складають і підписують акт виконаних робіт/наданих послуг, в якому фіксується вартість винагороди і у разі потреби додаткові платежі, збори і тому подібне. Акт виконаних робіт/наданих послуг готується Виконавцем. Акт виконаних робіт/наданих послуг за послуги надані в поточному місяці надається Замовнику до завершення цього місяця та може датуватися останнім днем цього місяця. Не повернення Замовником направленого йому, в тому числі на електронну адресу для підписання акту виконаних робіт/наданих послуг і не надання письмових заперечень по ньому протягом 15 (пятнадцяти) календарних днів з дня надіслання, визнається сторонами як згода та підписання такого акту Замовником без заперечень.

На підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом ТОВ «Бехівський гранітний карєр» надано акти надання послуг:

- № 16 від 01.08.2018 (а.с. 18), складений про те, що Виконавцем виконані роботи: відшкодування послуг з організації перевезення вантажів, вартістю 173504,00 грн, у т.ч. ПДВ 28917,33 грн;

- № 10 від 03.08.2018 (а.с. 19), складений про те, що Виконавцем виконані роботи: відшкодування послуг з організації перевезення вантажів, вартістю 300000,00 грн, у т.ч. ПДВ 50000,00 грн;

- № 17 від 21.08.2018 (а.с.20), складений про те, що Виконавцем виконані роботи: відшкодування послуг з організації перевезення вантажів, вартістю 269900,80 грн, у т.ч. ПДВ 44983,47 грн.

До актів складено та підписано реєстри з послуг по організації перевезення вантажів (а.с. 21-23).

Відповідно до платіжного доручення № 2399 від 01.08.2018 (а.с. 24), № 2205 від 15.08.2018 (а.с. 25), № 2589 від 21.08.2018 (а.с. 26), № 2699 від 31.08.2018 (а.с. 27), платником - ТОВ «Бехівський гранітний карєр» оплату послуг ТОВ «Гранбет» проведено в розмірі, який відповідає сумам указаним у актах надання постуг.

ТОВ «Гранбет» виписано позивачу податкові накладні, а саме: № 6 від 01.08.2018 на загальну суму 173504,00 грн (в т.ч. ПДВ 28917,33 грн) (а.с. 28); № 7 від 03.08.2018 на загальну суму 300000,00 грн (в т.ч. ПДВ - 50000,00 грн) (а.с. 29); № 9 від 21.08.2018 на загальну суму 269900,80 грн (в т.ч. ПДВ 44983,47 грн) (а.с. 30).

Під час судового розгляду справи представник позивача та представник третьої особи пояснили, що предметом вищевказаного договору було надання ТОВ "Гранбет" позивачу придатних під навантаження щебеневої продукції рухомого складу для організації перевезення вантажів, тобто Виконавець здійснював пошук вагонів для Замовника, без надання послуг з перевезення вантажів.

Представник третьої особи в судовому засіданні, також, вказав, що для ведення господарської діяльності ТОВ «Гранбет», у тому числі повязаної із виконанням зобовязань, визначених у договорі від 17.07.2018, Товариством було укладено договір транспортного експедирування №1/58-С від 02.07.2018 (а.с. 164-168); договір №00646/утл-2018 від 14.08.2018 (а.с. 169-179); договір транспортного експедирування №17/2018-УЗМ від 25.09.2018 (а.с.180-185).

Так, договір транспортного експедирування №1/58-С від 02.07.2018 було укладено ТОВ «Гранбет» (Замовник/Клієнт) з ТОВ «СТОЛИЧНА ВАГОННА КОМПАНІЯ» (Експедитор/Виконавець) щодо виконання або організації виконання зазначених Договором послуг та/або інші транспортно-експедиторських послуг, повязаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом в межах України, країнах СНД та інших країнах світу та узгоджених сторонами.

Договір №00646/утл-2018 від 14.08.2018 про надання послуг, укладено між ПАТ «Українська залізниця» (Перевізник) та ТОВ «Гранбет» (Замовник) щодо здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, повязаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експерт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Договір транспортного експедирування №17/2018-УЗМ від 25.09.2018 укладено ТОВ «Гранбет» (Замовник/Клієнт) з ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЧА МАГІСТРАЛЬ» (Експедитор/Виконавець), за умовами якого Експедитор зобовязується за плату і за рахунок Клієнта виконати або організувати виконання визначених договором транспортно-експедиторських послуг та/або інших послуг, що повязані з перевезенням вантажів залізничним транспортом в межах України, країнах СНД та інших країнах світу та узгоджених сторонами.

Водночас матеріали справи свідчать, що 13 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар`єр" (Замовник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (Перевізник) укладено договір про надання послуг № 08980/ЦТЛ-2018 з додатками (а.с. 110-129).

Предметом цього договору (п. 1.1) є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, повязаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниці інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно із п. 1.3 договору № 08980/ЦТЛ-2018 від 13.02.2018, надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1 згаданого договору, обовязком Замовника є надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планування перевезень вантажів через АС «Месплан».

Одним із обовязків Перевізника у пп. 2.3.2 п. 2.3 договору від 13.02.2018 визначено приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника, згідно інформації АС «Месплан», доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, повязані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього договору.

Відповідно до положень п. 12.1 згаданого договору він діє з 20.02.2018 до 31.12.2018.

У додатках до договору визначені ставки, зокрема, плат за додаткові послуги, повязані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами, та плати за використання вагонів Перевізника та плати за користування вагонами Перевізника за межами України.

Аналіз наведених умов договорів позивача з контрагентами свідчить на користь висновку, що під час дії договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар`єр" та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» від 13.02.2018 позивачем було укладено договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Грантеб» (Виконавець) № 17/07/18, предмет якого частково збігається із договором позивача від 13.02.2018. При цьому суд наголошує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Грантеб», з метою забезпечення виконання договору № 17/07/18, також було укладено договір з Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» від 14.08.2018, предмет і умови якого збігаються із договором позивача із цим це контрагентом - Перевізником.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що до правочину між позивачем та ТОВ "Гранбет" доречним є застосування доктрини «Ділова мета» (business purpose) та «Реальність господарської операції».

Суть доктрини полягає у тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій та такий правочин визнається недійсним. При цьому обов`язок доказування розумного змісту покладається на учасників правочину (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Halifax).

Згідно із пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отож, сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

В ході судового розгляду даної справи позивачем не обґрунтовано виробничої необхідності в отриманих послугах від ТОВ «Грантеб», як і не обґрунтовано економічної доцільності укладення відповідного договору, не обґрунтовано неможливість здійснення самим позивачем чи його контрагентом - Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (Перевізник) пошуку чи надання вагонів для перевезення вантажів. При цьому наявність оплати за спірними операціями сама по собі також не є підтвердженням фактичного здійснення операцій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що договір від 17.07.2018 № 17/07/18 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грантеб» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бехівський гранітний карєр» (Замовник) та первинні бухгалтерські документи до нього були складені лише з метою отримання податкової вигоди.

Разом з цим, суд ураховує, що акти надання послуг, складені 01, 03 та 21 серпня 2018 року з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 від N 996-XІV.

Так, указані акти не містять посад, прізвищ та імен осіб, відповідальних за здійсненням господарських операцій. Зазначено лише підписи та печатки сторін. Із актів надання послуг не вбачається деталізованої інформації про фактично надані послуги, строки виконання та результати здійснених заходів.

Відтак, суд вважає, що позивачем не наведено достатніх доказів реальності здійсненої операції, а тому формальна наявність у ТОВ "Бехівський гранітний кар'єр" первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду, не є безумовною підставою для віднесення до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість та придбання товарів/послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно встановлено порушення ТОВ "Бехівський гранітний кар'єр" п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 "в" ст. 200 Податкового кодексу України та прийнято податкове повідомлення-рішення форми "В4" №002421202, у якому визначено суму завищення від'ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 123901 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" слід відмовити.

З огляду на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати понесені позивачем у відповідності до положення ст. 139 КАС України стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" (с. Бехи, Коростенський район, Житомирська область,11521, ) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир,10003, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.11.2018 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повне судове рішення складене 12 березня 2019 року