Справа № 804/3105/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2018 року Справа № 804/3105/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -
27.04.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Дніпропетровської митниці ДФС, у якому позивач просить суд:
- скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 19.01.2018 року №UA110150/2018/200006/1;
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем було зазначено:
- в рішенні №UA110150/2018/200006/1 не зазначені джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості;
- за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, застосування відповідачем коригування митної вартості позивач вважає незаконним;
- крім цього, виходячи з умов контракту сторони мають право оговорити інші умови поставки та оплати відповідно до специфікацій до контракту, що й було зроблено;
- відповідач в рішенні не обґрунтував, яким чином умови поставки, умови надання сторонами документів, відсутність (насамперед не відсутність, а механічна помилка) пунктів в контракті впливає на визначення митної вартості товару позивача;
- позивач вважає, що сторонами дотримано умови контракту ніяких розбіжностей в документах не має, а зазначені у рішенні зауваження щодо невідповідності та сумнівності наданих документів є надуманими відповідачем, а витребування доказів щодо цього є незаконним;
- транспортні витрати позивачем підтверджені належними документами та надані відповідачу, а отже розбіжностей щодо визначення вартості перевезення відсутні, а тому вимоги з надання інших документів підтверджуючих транспортні витрати позивач вважає незаконними;
- декларантом до складової митної вартості були включені витрати на страхування за страховим тарифом 0,045%, що відповідає умовам укладеного ОСОБА_5 договору добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 р. №01г6д, з урахуванням Додаткової угоди №2 до вказаного Договору та заяви на страхування окремого перевезення вантажу від 06.12.2017 р. №4784. Зазначені документи були в повному обсязі надані позивачем відповідачу;
- під час митного оформлення товару позивачем відповідачу надано достатньо доказів на підтвердження понесення транспортних витрат на перевезення вантажу до митної території України, у тому числі перевантаження на інше судно, що передбачено ст.53 МКУ;
- під час визначення митним органом митної вартості за попередніми оформленнями за подібними товарами не вказано в чому саме полягає подібність товару, як визначено таку подібність, а отже відсутнє належне обґрунтування такої позиції контролюючого органу;
- в спірних рішенням відповідачем не зазначені обставини. що виключили можливість застосування попередніх додаткових методів визначення митної вартості товару;
- в оскаржуваних рішеннях відповідач не навів жодного аргументу щодо використання позивачем відомостей, які не підтверджені документально або які не визначені кількісно і достовірно, так само як і не навів жодного аргументу щодо відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обовязковою при обчисленні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначену справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні 23.05.2018 року о 13:15 год.
23.05.2018 року у підготовчому судовому засідання відповідачем надано відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, з огляду на таке:
- оцінюваний товар поставлено відповідно до зовнішньоекономічного договору від 12.02.2015 №2886-NB/СН, п.3.1.1 якого передбачено здійснення 100% оплати товару протягом 70 днів з дати коносаменту, якщо інше не передбачено у специфікаціях;
- разом з тим, п.4.1 контракту поставка товару здійснюється протягом 40 днів з дати отримання передоплати. З передплатою, повязаний і п.4.3 контракту, згідно якого продавець зобовязаний протягом 2-х робочих днів з дня отримання оплати згідно п.3.1.1 направити покупцю оригінали документів за переліком;
- наданим доповненням до контракту від 27.11.2017 №147 передбачено інший термін розрахунків-протягом 5 банківських днів з дати митного оформлення на території України;
- вищезазначені розбіжності в обовязкових документах, в розумінні ч.2 ст.53 МКУ, ставлять під сумнів інформацію специфікації, інвойсу на відповідність вимогам контракту, де зазначено, що строки поставки залежать від наявності передоплати;
- товар постачається на умовах FOB Ningbo (Китай), що передбачає закінчення обовязків продавця з моменту переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. Відповідно з цього моменту всі витрати (у тому числі транспортування вантажу морем до місця призначення) і ризики втрати або пошкодження товару покладаються на покупця;
- таким чином, на думку відповідача, місце та порт відвантаження, перевантаження мають важливе значення при перевірці складових заявленої декларантом митної вартості товару;
- надані копії коносаментів від 03.01.2018 №137N-ODS, від 09.01.2018 №SZ17110435 свідчать про перевантаження контейнеру в порту Стамбул (Туреччина) на судно «YM INCREMENT», що дає можливість впевнитися в достовірності назви судна, на якому після перевантаження переміщувався товар, проте в наданій позивачем копії коносаменту 09.01.2018 №SZ17110435, виявлено розбіжності в графах, де зазначено відправника товару, а також відмітки про оплату перевантаження товару на інше судно;
- крім цього, надані коносаменти не мають дати складання. Декларантом зазначено у графі 44 дати складання 03.01.2018 та 09.01.2018, що відповідають датам, вказаним у ПМК інспекторів Одеської митниці ДФС;
- враховуючи те, що у наданій декларантом митній декларації країни експорту від 27.11.2017 зазначено номер коносаменту №SZ17110435, то товар завантажено на судно «HAMBUPG EXPRESS/026 W» наприкінці листопада 2017 року;
- до митного оформлення було надано Заявку на страхування вантажу від 06.12.17 №4784 де зазначено вартість вантажу 903186.08 гривні та зазначено страховий платіж у розмірі 406,43 грн згідно страхового тарифу у розмірі 0,045%. Наведений розмір страхового тарифу не відповідаємо розміру наведеному у ОСОБА_5 договорі добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 №01г6д п. 2.5 0,05%, що може свідчити про невірний розрахунок суми страхових платежів. Згідно п. 2.1.2 ОСОБА_5 договору добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 №01г6д дата закінчення дії договору 01.02.2017, жодних документів, які б продовжували дію договору до митного оформлення не надано;
- до митного оформлення надано договір на транспортно-експедиційні послуги від 02.07.2015 №02-2015-7 між ООО «Фосдайк Груп» та ТОВ «АТБ-маркет», п.1.2 якого обумовлено здійснення транспортування та оплати за кожну окрему поставку згідно заявки;
- до митного оформлення ТОВ «АТБ-маркет» надано два транспортних документа (коносамента) №137N-ODS від 03.01.18 та №SZ17110435 від 09.01.18, які містять позначку про оплату фрахту в порту призначення, тобто в них відсутня інформація про вартість фрахту;
- відповідач зазначає, що наявність різних коносаментів та різних морських транспортних засобів свідчить про проведення відповідних вантажо-розвантажувальних операцій, однак, документи надані до митного оформлення не містять інформації щодо переліку послуг, який здійснюється під час перевезення вантажу;
- коригування митної вартості товару проведено за рішенням від 19.01.2018 №UA110150/2018/200006/1 на підставі ст. 64 МКУ із застосуванням методу 2 ґ) на рівні 1,945 дол/кг;
23.05.2018 року з метою забезпечення можливості надання сторонами до матеріалів справи відповіді на відзив та заперечень судом було оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 08.06.2018 року о 15:00 год.
05.06.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив.
08.06.2018 року у звязку з перебування головуючого судді Юхно І.В. у відрядженні адміністративна справи знята з розгляду та призначена 15.06.2018 року о 15:00 год.
15.06.2018 року у підготовчому судовому засідання відповідачем надано заперечення у справі. Представником позивача заявлено клопотання про надання часу для ознайомлення із заперечення та підготовки додаткових пояснень, у звязку з чим судом було продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 09.07.2018 року о 13:15 год.
09.07.2018 року у підготовчому судовому засіданні представником позивача надано до суду заперечення на заперечення до відповіді на відзив, які прийняті судом як додаткові пояснення у справі. Представником відповідача заявлено клопотання про надання часу для підготовки додаткових пояснень, у звязку з чим судом оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 01.08.2018 року о 13:15 год.
30.07.2018 року від представника позивача надійшли додаткові докази у справі.
31.07.2018 року представником відповідача надано до суду додаткові пояснення у справі.
У підготовчому судовому засіданні 01.08.2018 року представники сторін зазначили, що всі наявні в них докази надані до матеріалів справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2018 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті 15.08.2018 року о 14:00 год.
15.08.2018 року у судовому засіданні представники сторін підтримали раніше обрані правові позиції. Представником відповідача було зазначено, що позивачем до суду наданий більший пакет документів, ніж наданий під час митного оформлення контролюючому органу.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
12.02.2015 року між NINGBO B&B INTERNATIONAL TRADING CO., LTD (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (Покупець) укладений контракт поставки продукції №2886-NB/CH, відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов'язується поставити товар, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених в цьому контракті (далі Договір).
Пунктом 2.3 Договору передбачено, що найменування, ціна та кількість товару, який поставляється узгоджується сторонами в Специфікаціях, які підписуються на кожну окрему поставку и є невідємною частиною цього договору. Зміна ціни товару під час виконання контракту узгоджується сторонами.
Відповідно до пункту 4.1 Договору товар за цим договором повинен бути поставлений на умовах FOB-Нінгбо, КНР (відповідно до «Інкотермс-2000»), якщо інше не обумовлено в специфікаціях, протягом 40 днів з моменту отримання Продавцем передплати згідно п. 3.1.1.
Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 Договору передбачено, що оплата товару здійснюється в доларах США, код валюти 840, в формі банківського перерахування на рахунок Продавця в наступному порядку, якщо інше не обумовлено в специфікаціях: 100% від суми, вказаної в Специфікації, Покупець оплачує після відвантаження товару, протягом 70 днів після дати коносамента, якщо інше не обумовлено в специфікаціях.
Товари зазначені в митній декларації надійшли на адресу ТОВ «АТБ-Маркет» згідно специфікації від 27.11.2017 №147 до зовнішньоекономічного контракту від 12.02.2015 №2686-NB/CH, укладеного ТОВ «АТБ-Маркет» (Покупець) з NINGBO B&B INTERNATIONAL TRADING CO., LTD, Китай (Продавець). Комерційні умови поставки товарів FOB-NINGBO (Китай).
Митна вартість товару заявлена ТОВ «АТБ-Маркет» шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ-1 за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України на рівні 1,54 дол. США/кг.
- зовнішньоекономічний контракт від 12.02.2015 №2686-NB/CH;
- специфікація до зовнішньоекономічного контракту від 27.11.2017 №147;
- рахунок-фактура (інвойс) від 27.11.2017 № АТВ153;
- автомобільна накладна (CMR) від 09.01.2018 № 4951;
- коносамент від 03.01.2018 №137N-ODS;
- коносамент від 09.01.2018 №SZ17110435;
- договір транспортного експедирування від 02.07.2015 №02-2015-7;
- рахунок від 11.01.2018 №47/1 на оплату морського перевезення за межами території України;
- рахунок від 11.01.2018 №47/2 на оплату навантажувально-розвантажувальних робіт, ТЕО в порту, автодоставки по території України;
- генеральний договір добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 №01г6д.
Листами від 18.01.2018 року №18012018 та №18012018/2 ТОВ «АТБ-маркет» було повідомлено, про відсутність можливості надати додаткові документи в десятиденний термін, а також додатково надано контролюючому органу такі документи:
- заяву на страхування №4784 від 06.12.2017;
- прайс-лист б/н від 01.11.2017 від продавця оцінюваних товарів;
- сертифікат якості заявленого товару б/н від 27.11.2017;
- переклади коносаментів №137N-ODS від 03.01.2018 та №SZ17110435.
Електронним повідомленням №2 (ідентифікатор повідомлення с0ff1303-9837-442f-8919-3509923ae626) від 19.01.2018 12:34:37 відповідач повідомив позивачеві, що у органу доходів і зборів відсутня інформація щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено за методом визначення митної вартості 2а) та 2б). Враховуючи положення ст. 61 МКУ, при визначенні митної вартості товарів неможливо було застосувати методи 2а) та 2б) згідно статей 59 і 60 Кодексу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (ст.62, ст.63 МКУ) неможливо застосувати у зв'язку із відсутністю об'єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню. До товару застосовано другорядний метод визначення митної вартості 2- ґ резервний метод та винесено відповідне рішення про коригування митної вартості товару.
Крім цього, ТОВ «АТБ-маркет» скористався правом на митне оформлення під гарантійні зобовязання та товар випущений у вільний обіг за МД від 19.01.2018 року №UA110050/2018/201335.
- платіжних доручень в іноземній валюті від 12.01.2018 №72, від 22.01.2018 №108;
- заяв про купівлю іноземної валюти від 12.01.2018 №72, від 22.01.2018 №108;
- swift від 16.01.2018, від 24.01.2018;
- виписка з бухгалтерської документації станом на 01.03.2018 року (картка рахунку: 63.2 на 01.03.2018 р.);
- платіжних доручень від 22.01.2018 №168082, №168088;
- актів прийому-передачі виконаних робіт від 12.01.2018 №66, №67;
- експертного висновку Дніпропетровської ТПП від 31.01.2018 №ГО-194;
- листа ТОВ «Фосдайк Груп» від 11.01.2018 №23;
- додаткової угоди від 01.02.2017 №2 до ОСОБА_5 договору добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 №01г6д.
За результатами розгляду зазначених документів Дніпропетровською митницею ДФС повідомлено ТОВ «АТБ-маркет» про відсутність підстав для скасування прийнятого рішення про коригування митної вартості та зазначено про причини такого висновку (лист від 03.04.2018 №770/10/04-50-19-1).
Не погодившись із прийнятими рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Відносини, повязані із справлянням митних платежів, регулюються цим Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України).
Згідно зі статтею 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (частина 3 статті 318 Митного кодексу України).
Частиною першою статті 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (частина 1 статті 257 Митного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
За приписами частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати ( за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
При цьому, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті 53 Митного кодексу України).
За правилами частини шостої статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
З аналізу наведених норм вбачається, що право митного органу на витребування додаткових документів виникає тільки за наявності певних підстав, а саме: якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, у митного органу наявні повноваження щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які зазначаються у документах, які на підставі положень частини другої статті 53 Митного кодексу України підтверджують цю митну вартість. Тобто такі розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.
Частиною першою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом (частина 1 статті 337 Митного кодексу України).
За положеннями частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
При цьому, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина 2 статті 55 Митного кодексу України).
Частиною шостою статті 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За визначенням, наведеним у частині першій статті 256 Митного кодексу України, відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідності до частини дванадцятої статті 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.
Таким чином, з аналізу наведених положень можна дійти висновку, що для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.
Згідно з частиною першою статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).
Частиною третьою статті 57 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).
Згідно з частиною пятою статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України)
За приписами частини сьмої статті 57 Митного кодексу України методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина 8 статті 57 Митного кодексу України).
Порядок застосування резервного методу визначений у статтею 64 Митного кодексу України.
Так, згідно з частиною першою-другою зазначеної статті у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями ОСОБА_5 угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
При цьому, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митний кодекс України, зокрема, частиною шостою статті 54 МК України, яка, як зазначено вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
Частиною другою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 58 (глава 9) Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні.
Відповідно до частини четвертої зазначеної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Крім цього, частиною пятою статті 58 Митного кодексу України визначено, що ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на повязаних із продавцем осіб для виконання зобовязань продавця.
Згідно з частиною шостою статті 58 Митного кодексу України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.
Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не повязані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі обєктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина 8 статті 58 Митного кодексу України).
Положеннями частини девятої статті 58 Митного кодексу України передбачено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі обєктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
З аналізу наведеної норми суд приходить до висновку, що митною вартістю товарів являється по суті загальна сума всіх платежів, здійснених покупцем товарів, що імпортуються, продавцю таких товарів за контрактом.
Відповідно до частини першої-третьої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Таким чином, у митного органу наявні повноваження щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вказаній нормі.
Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
З огляду на наведені норми, суд також зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору.
При цьому, обов'язок доведення митної ціни товару покладається саме на позивача, а митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов'язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
За положеннями частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до частини пятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В заявленому до розгляду спорі, митним органом встановлено, що оцінюваний товар поставлено відповідно до зовнішньоекономічного договору від 12.02.2015 №2886-NВ/СН, п.3.1.1 якого передбачено, що оплата товару здійснюється протягом 70 днів з дати коносаменту, якщо інше не передбачено в специфікаціях. Разом з тим, п.4.1 контракту передбачає поставку вантажу протягом 40 днів з дати отримання передоплати.
Окрім того, згідно з п. 4.3 після отримання передоплати, протягом 2-х робочих днів, продавець зобов'язаний направити покупцю оригінали товаросупровідних документів. Окрім цього наведений пункт контракту містить посилання на п. 3.1.2 контракту, який взагалі відсутній.
Наданим доповненням до контракту від 27.11.2017 №147 передбачено інший термін розрахунків-протягом 5 банківських днів з дати митного оформлення на території України.
Тож, наведені посадовою особою митниці розбіжності у контракті щодо поставки товару та його оплати, обґрунтовано стали підставою для витребування додаткових документів з метою перевірки достовірності відомостей щодо митної вартості товару.
Стосовно посилань позивача про відсутність впливу зазначений митним органом розбіжностей у договорах позивача з його контрагентами на митну вартість товарів, суд звертає увагу, що умови поставки товару у Специфікації відповідають зазначеним у зовнішньоекономічному контракті, проте інформація щодо поставки товару у Спеціфікації відсутня.
Таким чином, вищезазначені розбіжності в обов'язкових документах, в розумінні частини 2 статті 53 Митного кодексу України, ставлять під сумнів інформацію специфікації, інвойсу на відповідність вимогам контракту, де зазначено, що строки поставки залежать від наявності передоплати.
Як вже встановлено судом під час судового розгляду товар постачається на умовах FOB Ningbo (Китай).
На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс-2000 за умов поставки, FOB продавець здійснив поставку, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту всі витрати ( у тому числі транспортування вантажу морем до місця призначення) і ризики втрати або пошкодження товару покладаються на покупця.
Тобто, з урахуванням умов поставки товару на позивача покладається обовязок з доставки товару до місця ввезення на митну територію України.
Таким чином, місце та порт відвантаження, а також можливе невключения витрат на перевантаження мають важливе значення при перевірці складових заявленої декларантом митної вартості товару.
Надані позивачем до митного оформлення копії коносаментів від 03.01.2018 №137N-ODS, від 09.01.2018 №SZ17110435 свідчить про те, що товар в контейнері було перевантажено в порту перевалки Стамбул (Туреччина) на судно «YM INCREMENT», що дає можливість впевнитися в достовірності назви судна, на якому після перевантаження переміщувався товар.
Відповідно до вимог статей 135, 138 Кодексу торговельного мореплавства від 21.10.1997 3590/97-ВР правовідносини між перевізником і одержувачем вантажу визначаються коносаментом. Умови договору морського перевезення, не викладені в коносаменті, обов'язкові для одержувача, якщо в коносаменті зроблено посилання на документ, в якому вони викладені.
У коносаменті зазначаються:
1) найменування судна, якщо вантаж прийнято до перевезення на визначеному судні;
2) найменування перевізника;
3) місце приймання або навантаження вантажу;
4) найменування відправника;
5) місце призначення вантажу чи, при наявності чартеру, місце призначення або направлення судна;
6) найменування одержувача вантажу (іменний коносамент) або визначення, що коносамент видано «наказу відправника», або найменування одержувача з зазначенням, що коносамент видано «наказу одержувача» (ордерний коносамент), або визначенням, що коносамент видано на пред'явника (коносамент на пред'явника);
7) найменування вантажу, його маркування, кількість місць чи кількість та/або міра (маса, об'єм), а в необхідних випадках - дані про зовнішній вигляд, стан і особливі властивості вантажу;
8) фрахт та інші належні перевізнику платежі або зазначення, що фрахт повинен бути сплачений згідно з умовами, викладеними в рейсовому чартері або іншому документі, чи зазначення, що фрахт повністю сплачено;
9) час і місце видачі коносамента;
10) кількість складених примірників коносамента;
11) підпис капітана або іншого представника перевізника.
Разом з тим, в копії коносаменту №SZ17110435, контролюючим органом було виявлено розбіжності в графах, де зазначено відправника товару, а також відмітки про оплату перевантаження товару на інше судно.
Крім цього, надані до митного оформлення коносаменти не мають дати складання. Декларантом зазначено у графі 44 дати складання 03.01.2018 та 09.01.2018, що відповідають датам, вказаним у ПМК інспекторів Одеської митниці ДФС.
Враховуючи те, що у наданій декларантом митній декларації країни експорту від 27.11.2017 зазначено номер коносаменту №SZ1711Q435, то товар завантажено на судно «HAMBUPG EXPRESS/026 W» наприкінці листопада 2017 року.
Згідно з пунктом 10.7 частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на страхування цих товарів (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
До митного оформлення декларантом було надано Заявку на страхування вантажу від 06.12.17 №4784, де зазначено вартість вантажу 903186,08 гривні та зазначено страховий платіж у розмірі 406,43 грн. згідно страхового тарифу у розмірі 0,045%. Наведений розмір страхового тарифу не відповідає розміру наведеному у ОСОБА_5 договорі добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 №01г6д 0,05% (п.2.5), що може свідчити про невірний розрахунок суми страхових платежів. Згідно п.2.1.2 ОСОБА_5 договору добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 №01г6д дата закінчення дії договору 01.02.2017. При цьому, суд звертає увагу, що під час митного оформлення жодних документів, які б продовжували дію договору до митного оформлення не надано.
Згідно декларації митної вартості до ЕМД №UA110150/2017/201172 (гр.22) вартість страхування складає 337,43 грн.
Відповідно до положень п.2.6.3 договору від 01.06.2016 №01г6д, страхові платежі на кожен наступний місяць страхування сплачуються Страхувальником (ТОВ «АТБ-Маркет») на поточний рахунок Страховика (AT «Страхова компанія «АХА Страхування») протягом 3 робочих днів з дня надання рахунку Страховиком.
Відповідно до п.9.3. договору від 01.06.2016 №01 гбд, Страховик надає рахунок Страхувальнику протягом 3 робочих днів з дня початку звітного періоду). Розрахунок страхового платежу згідно фактичного обсягу перевезень здійснюється протягом 25 днів по закінченню звітного періоду. При цьому, Страховик надає Страхувальнику протягом 15 днів по закінченню звітного періоду акт звірки фактичного об'єму перевезень за звітний період (п.9.6 договору).
З урахуванням положень п.2.6.3 договору від 01.06.2016 №01г6д, оплата страхового платежу вже повинна бути здійснена. Банківські платіжні та/або бухгалтерські документи щодо оплати страхового платежу до митниці не надані.
Таким чином, документи, надані Позивачем не містили в повному обсязі інформації щодо складових митної вартості товару.
Суд зазначає, що відсутність додаткової угоди №2 на час здійснення митного оформлення та ненадання цього документу під час проведення консультацій підтверджується інформацією графи 44 ЕМД, Карткою відмови у здійсненні митного оформлення та змістом листа декларанта від 18.01.2018 № 18012018/2, в якому зазначено про надання Сертифікатів про походження товарів, якості заявленого товару та перекладів коносаментів, а також про надання додаткових пояснень протягом 80-денного терміну.
Крім того, посилання позивача, стосовно наявності у відповідача ОСОБА_5 договору страхування та додаткової угоди до нього щодо продовження терміну дії договору, оскільки проставлено проти договору страхування (код 4200) літера «m» та надано додаткову угоду №2 при попередньому митному оформленні товару за ЕДМ№UA110150/2017/221138, спростовуються наступними доводами відповідача. За зазначеною декларацією митне оформлення товару не було здійснено, а графа 44 не містила інформації про додаткову угоду №2. Зазначена партія товару була випущена у вільний обіг за ЕДМ від 19.10.2017 №UA110150/2017/221931, графа 44 цієї декларації містила інформацію про ОСОБА_5 договір за кодом 4200 та додаткову угоду №2 за кодом 4103, на підтвердження наведеного відповідачем суду були надані відповідні докази. Враховуючи викладене, різні коди документів, суд вважає доводи відповідача про відсутність можливості виявлення додаткової угоди №2, наданої при попередньому оформленні, обґрунтованими.
Водночас, до митного оформлення надано договір на транспортно-експедиційні послуги від 02.07.2015 № 02-2015-7 між ООО «Фосдайк Груп» та ТОВ «АТБ-маркет», п.1.2 якого обумовлюється здійснення транспортування та оплати за кожну окрему поставку згідно заявки.
Пунктом 3.1 Договору визначено, що сплата послуг за транспортування здійснюється згідно акта здачі-приймання, цей документі для підтвердження транспортних витрат не надано.
До митного оформлення ТОВ «АТБ-маркет» надано два транспортних документа (коносамента) №137N-ODS від 03.01.18 та №SZ17110435 від 09.01.18, які містять позначку про оплату фрахту в порту призначення, тобто в них відсутня інформація про вартість фрахту. Наявність різних коносаментів та різних морських транспортних засобів свідчить про проведення відповідних вантажо-розвантажувальних операцій.
Проте, в документах наданих до митного оформлення не вказано витрати на вантажо-розвантажувальні операції по перевантаженню контейнера, що здійснено до моменту перетину кордону України.
Згідно з положеннями частини десятої статті 58 Кодексу витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України при визначенні митної вартості додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Відомості про включення зазначених витрат на перевантаження відсутні у розрахунку, здійсненому декларантом, гр. 21 декларації митної вартості також не містить відомості про вартість перевантаження.
Таким чином, суд погоджується з аргументами відповідача про те, що відсутність документів, які стали підставою для здійсненого перевезення, документів щодо проведення компанією-імпортером страхування, документів щодо наявності або відсутності таких додаткових витрат, понесених імпортером, унеможливило перевірку контролюючим органом умов транспортування вантажу, вартості страхування вантажу (за наявності), як складових митної вартості у відповідності до положень статті 58 Митного кодексу України.
З метою здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, у відповідності до вимог п.2 ст.53 МКУ, п.З ст. 53 МКУ, під час консультацій декларанта зобов'язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1. якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
2. за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
3. виписку з бухгалтерської документації;
4. каталоги виробника товару;
5. документи, що підтверджують вартість транспортування (перевантаження);
6. висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
7. Згідно п.6 ст. 53 Митного кодексу України, декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.
8. Про відмову від подання додаткових документів або про бажання надати додаткові наявні у ОСОБА_2 документи, прошу повідомити шляхом надіслання електронного повідомлення.
Враховуючи те, що строк проведення митного оформлення, передбачений ч.1 ст.255 було перевищено на час виконання відповідних формальностей відповідно до п.6 ч.2 ст. 255, тобто на період подання додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 МКУ, митне оформлення буде закінчено у випадку Вашої відмови від надання затребуваних або інших документів, в тому числі і на підставі ч.б ст.53, або на підставі закінчення 10-денного строку подання таких документів. Консультацію проведено.
Дніпропетровською митницею ДФС було отримано листи позивача від 18.01.2018 №18012018 та № 18012018/2 про неможливість надати додаткові документи в 10-денний термін.
На підставі п.5 ст.55 МКУ в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості та за результатами розгляду наявних документів,здійснено контроль співставлення. У органу доходів і зборів відсутня інформація щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено за методом визначення митної вартості 2а) та 26). Враховуючи положення ст. 61 МКУ, при визначенні митної вартості товарів неможливо було застосувати методи 2а) та 2б) згідно статей 59 і 60 Кодексу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (ст.62, ст.63 МКУ) неможливо застосувати у зв'язку із відсутністю об'єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню.
До товару застосовано другорядний метод визначення митної вартості - 2-ґ - резервний метод та винесено відповідне рішення про коригування митної вартості товару.
Посилання позивача на те, що митниця під час судового розгляду наводила доводи, які не були зазначені у рішенні про коригування митної вартості, а тому не можуть прийматись судом, спростовуються наступними обставинами. Митне оформлення товару було здійснено та товар випущено у вільний обіг під гарантійні зобов'язання. Протягом строку дії гарантійних зобов'язань Позивачем надано додаткові документи для вирішення питання чинності рішення про коригування митної вартості товару. Тож, зауваження викладені митницею під час судового розгляду були вже викладені і за результатами розгляду додатково наданих документів Позивачем під час дії гарантійних зобовязань.
За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, відповідачем, як субєктом владних повноважень, під час судового розгляду повністю доведено правомірність оскаржуваних рішень.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст згідно з вимогами частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складений 17 серпня 2018 року.
Суддя ОСОБА_1