Справа № 373/781/15-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2019 року

м. Київ

справа №373/781/15-а

адміністративне провадження №К/9901/5165/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Анцупової Т.О., Стародуба О.П.,

розглянув в порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.09.2015 (суддя Овдієнко К.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2015 (колегія суддів у складі: Мєзєнцев Є.І., Старова Н.Е., Файдюк В.В.)

у справі №373/781/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «НУС», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Сервіс», фізична особа-підприємець - ОСОБА_5, Переяслав-Хмельницький міськрайонний центр зайнятості, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ірлін», Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроімпекстрейд»

про визнання протиправним дій та скасування рішення.

І. РУХ СПРАВИ

1. В березні 2015 ОСОБА_1 звернулась до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, треті особи - ТзОВ «НУС», ТзОВ «Гарант Сервіс», фізична особа-підприємець ОСОБА_5, Переяслав-Хмельницький міськрайонний центр зайнятості, ТзОВ «Ірлін», ТзОВ «Агроімпекстред» про визнання протиправними дії щодо винесення рішення від 06.12.1999 № 230 «Про видачу свідоцтва про право власності на приміщення» та його скасування з моменту прийняття.

2. Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.09.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2015, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

3. 30.10.2015 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга позивача на рішення суду першої та апеляційної інстанції. Просить їх скасувати. Справу розглядати за її участю. 10.06.2016 подала клопотання про доручення доказів.

4. Ухвалою від 02.11.2015 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження.

5. 13.11.2015 від ТзОВ «НУС» та 16.11.2015 від Переяслав-Хмельницького міськрайонного центру зайнятості надійшли заперечення на касаційну скаргу.

6. У зв'язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу було передано до Верховного Суду.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» створене 24.05.1994 шляхом перетворення ДП «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика». Його єдиним акціонером було Держкомлегтекс. В результаті завершення процесу приватизації майна державного підприємства шляхом корпоратизації статутний фонд товариства був поділений на прості іменні акції. Регіональне відділення Фонду державного майна по Київській області 30.12.1996 передало до статутного фонду товариства майно державного підприємства, в тому числі і об'єкти нерухомого майна.

8. ОСОБА_7, як голова правління ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика», прийняв приватизоване майно, що підтверджується актом прийому-передачі від 10.01.1997. Це майно стало власністю акціонерів, які набули права на акції. ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» 10 .011997 отримало Свідоцтво про власність.

9. Ухвалою Арбітражного суду Київської області від 28.11.1996 порушено справу про банкрутство ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика», визнано ОСОБА_7 та ряд юридичних осіб кредиторами по відношенню до боржника.

10. 05.02.1997 до Арбітражного суду Київської області звернувся ОСОБА_7 із заявою про санацію боржника, в якій просив призначити його керуючим санацією на тих умовах, що він приймає на себе всі борги підприємства перед кредиторами та бюджетом в повному обсязі та зобов'язується сплатити їх в погоджені терміни; провести реструктуризацію ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» шляхом перетворення ВАТ в приватне підприємство з передачею боржником майна та акцій йому в обмін на погашення боргів; після реорганізації приймає на себе зобов'язання зберегти виробничий профіль підприємства та робочі місця для працівників

11. 15.05.1997 ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» в особі заступника Голови правління ОСОБА_8 та санатор ОСОБА_7, на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 15.05.1997, уклали Договір про санацію. За умовами п. п. 5.6 Договору санатор ОСОБА_7 по відношенню до ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» стає новим (одноосібним) власником.

12. 01.08.1997 керуючий санацією ОСОБА_7 на виконання умов санації про перетворення Відкритого акціонерного товариства в приватне підприємство, прийняв від ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» основні засоби, нематеріальні та фінансові активи, кошти, використані на фінансові вкладення, - всього на суму 76267 гривень, про що було складено Акт приймання-передачі.

13. Конкретний перелік переданого ОСОБА_7 майна відсутній. Одержане нерухоме майно не було зареєстроване за ним Переяслав-Хмельницьким МБТІ.

14. Відповідно до положень п.п. 1.1. 1.2. 2.2, 4.1 Статуту ПП «Швейна фабрика «ГАЯН», зареєстрованого 04.08.1997, створеного власником ОСОБА_7 на виконання ухвали Арбітражного суду Київської області від 20.06.1997 (про санацію). До приватного підприємства переходять усі майнові права та обов'язки ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика».

15. Рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради від 18.11.1997 № 164-57 надано ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» у постійне користування земельні ділянки: по АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2; по вул. Фабричній, 1, 1-а; по вул. Шкільній, 23.

16. 03.12.1999 ОСОБА_7 звернувся від імені підприємства до Переяслав-Хмельницької міської ради із заявою про проведення правової реєстрації об'єктів нерухомого майна за ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» та видачу на них Свідоцтва про право власності.

17. 06.12.1999 виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради, розглянувши вказану заяву та додані до неї документи, матеріали технічної інвентаризації, прийняв рішення № 230 про видачу ПП «Швейна фабрика «Гаян» свідоцтв про право власності на такі об'єкти нерухомого майна: 1) цілісний майновий комплекс підприємства (15 об'єктів) за адресою: АДРЕСА_1: 2) господарський двір з будівлями і спорудами (12 об'єктів) за адресою АДРЕСА_2; 3) табір відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (11 об'єктів) за адресою АДРЕСА_3; 4) дитячий комбінат «ІНФОРМАЦІЯ_2» (3 об'єкти) за адресою: АДРЕСА_4; 5) приміщення кафе за адресою: АДРЕСА_5 БТІ зобов'язано провести реєстрацію нерухомого майна згідно із цим рішенням.

18. 15.12.1999 ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» були видані Свідоцтва про право власності на вказане в рішенні нерухоме майно. Майно було зареєстроване за підприємством в Переяслав-Хмельницькому МБТІ.

19. Рішенням ОСОБА_7 про передачу до статутного капіталу ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» нерухомого майна в матеріалах реєстраційної справи відсутнє.

20. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 30.01.2004 у справі за позовом ОСОБА_9 (мати позивачки) до ОСОБА_7 (батька позивачки) про поділ спільного майна подружжя, позов задоволено. Серед виділеного ОСОБА_9 майна значився цілісний майновий комплекс «Швейна фабрика «ГАЯН», в який входять приміщення кафе і господарський двір з будівлями та спорудами.

21. На підставі цього рішення суду 22.08.2005 засновника ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» ОСОБА_7 замінено на ОСОБА_9 15.11.2007 за рішенням засновника ОСОБА_9 ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» було реорганізоване в ТОВ «Швейна фабрика «ГАЯН».

22. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер. 24.11.2008 в Переяслав-Хмельницькій міській нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 406 щодо його майна. Спадкоємцями померлого за законом є його дружина ОСОБА_9 та його дочка ОСОБА_1 Остання 17.03.2009 одержала свідоцтво про право на спадщину за законом. Серед успадкованого майна не значиться ПП «Швейна фабрика «ГАЯН».

23. Рішенням апеляційного суду Київської області від 14.03.2011 задоволено апеляційну скаргу АБ «Київська Русь», скасоване рішення суду першої інстанції в частині виділення у власність ОСОБА_9 нерухомого майна - цілісного майнового комплексу «Швейна фабрика «ГАЯН», ухвалено в цій частині нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Касаційна скарга ОСОБА_1, яка була залучена до участі у справі про розділ майна подружжя апеляційним судом, на вказане судове рішення ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 відхилена. ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

24. Позивач позовні вимоги обгрунтовувала тим, що майно (зазначене в оскаржуваному рішенні) належить не підприємству ПП «Швейна фабрика «ГАЯН», а її батьку ОСОБА_7, погасивши борги збанкрутілого ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» за рахунок спільних грошових коштів подружжя.

Позивач, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину і бажає успадкувати майно, про яке зазначено у оскаржуваному рішенні від 06.12.1999 №230. ОСОБА_7 повністю розрахувався з боргами ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» перед кредиторами, виконавши умови договору про санацію та ухвалу Арбітражного суду і таким чином набув права власності на майно. Це майно належить йому з моменту передачі в силу закону.

Він не передавав вказане майно ПП «Швейна фабрика «ГАЯН»; не вносив його до статутного фонду створеного ним підприємства; приватне підприємство не зверталося до суду з позовом про визнання за ним права власності на це майно; БТІ не реєструвало за підприємством права власності на вказане нерухоме майно. На земельній ділянці по АДРЕСА_3 знаходиться нерухоме майно, що належить Держлісгоспу, а не табір відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», а на земельній ділянці по АДРЕСА_2 - приватна садиба, а не господарський двір з будівлями і спорудами.

25. Відповідач проти позову заперечував. Стверджував, що прийняв рішення про видачу свідоцтв про право власності на нерухоме майно за заявою власника ПП «Швейна фабрика «ГАЯН», яке розміщувалося на наданих в постійне користування підприємству земельних ділянках.

26. Третя особа ТОВ «НУС» заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що права позивача оскаржуваним рішенням не порушені. Позивач не надала доказів придбання у власність спадкодавцем ОСОБА_7 нерухомого майна, на яке видані свідоцтва про право власності. Окрім цього, посилався на пропуск строку для захисту позивачем свого права та заперечував наявність публічно-правового спору.

27. Третя особа - Переяслав-Хмельницький міськрайонний центр зайнятості заперечував проти позову, посилаючись на те, що саме в ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» придбане за договором купівлі-продажу нерухоме майно (дитячий комбінат «ІНФОРМАЦІЯ_2» з будівлями і спорудами, що знаходиться в м. Переяславі-Хмельницькому по АДРЕСА_4), яке належить до державної власності. Підстав вважати неправомірним оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не вбачає.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

28. Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що ухвала арбітражного суду Київської області від 20.06.1997 про проведення санації ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» у справі про банкрутство № 97/106 та договір, укладений 15.05.1997 року між ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» та санатором ОСОБА_7, не є належними доказами придбання ОСОБА_7 у власність спірного нерухомого майна. Даний договір не є цивільно-правовим договором у розумінні ст.ст. 41,128 ЦК УРСР, оскільки не спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків саме фізичної особи ОСОБА_7

Державна реєстрація спірного нерухомого майна за ОСОБА_7 проведена не була. Інших доказів, що спірне нерухоме майно, зазначене в оскаржуваному рішенні від 06.12.1999 №230, належало ОСОБА_7, позивач не надала.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

29. Позивач у касаційній скарзі відзначає, що суди попередніх інстанцій невірно встановили фактичні обставини, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права, зокрема:

А) суди не врахували, що передача нерухомого майна ОСОБА_7 відбулась в силу договору. Належними доказами підтверджено, що ОСОБА_7 сплатив борги боржника ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» за рахунок спільних грошових коштів подружжя. Право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, а не з моменту, як помилково вважає суд державної реєстрації.

Б) суди не взяли до уваги, що ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» у листі про реєстрацію нерухомого майна не зазначив, яке саме майно слід зареєструвати. Отже, до відповідача за реєстрацією звернувся не сам власник ОСОБА_7, а ПП «Швейна фабрика «ГАЯН», яке не є власником спірного майна.

В) відповідач, прийнявши оскаржуване рішення від 06.12.1999 № 230 «Про видачу свідоцтва про право власності на приміщення», позбавив права спільної сумісної власності батьків позивача.

30. Третя особа ТзОВ «НУС» у відзиві на касаційну скаргу зазначила, що ОСОБА_7 рішення відповідача не оскаржував, отже вважав його правомірним. Позивач не обґрунтувала порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин. Позивач обрала неналежний спосіб захисту своїх прав.

31. Третя особа Переяслав-Хмельницький міськрайонний центр зайнятості проти задоволення касаційної скарги заперечував з тих підстав, що майно не належало ОСОБА_7

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

32. Оцінюючи доводи сторін, Суд дійшов до висновку, що фактичною підставою звернення до суду стали протиправні, на думку позивача, дії відповідача щодо реєстрації за ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» права власності на такі об'єкти нерухомого майна: 1) цілісний майновий комплекс підприємства (15 об'єктів) за адресою АДРЕСА_1; 2) господарський двір з будівлями і спорудами (12 об'єктів) за адресою АДРЕСА_2; 3) табір відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (11 об'єктів) за адресою АДРЕСА_3; 4) дитячий комбінат «ІНФОРМАЦІЯ_2» (3 об'єкти) за адресою: АДРЕСА_4; 5) приміщення кафе за адресою: АДРЕСА_5.

33. Такий висновок підтверджується тим, що позивач доводила порушення оскаржуваним рішенням своїх прав на успадкування після смерті батька зазначеного нерухомого майна. Насправді, на переконання позивача, власником цих об'єктів нерухомості являється саме її батько ОСОБА_7, а не ПП «Швейна фабрика «ГАЯН», генеральним директором якого він був.

34. Перевіряючи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права до встановлених правовідносин у справі, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню з підстав неправильного застосування судами норм процесуального права щодо предметної підсудності даного спору.

35. До компетенції адміністративних судів, на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, належали публічно-правові спори, в яких хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

36. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

37. Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

27. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

28. В постанові від 02.10.2018 у справі № 911/488/18 Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах зробила такий правовий висновок:

5.14. … державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб'єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб'єктом звернення за такою послугою та суб'єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

5.15. Якщо ж, на думку позивача, саме в результаті державної реєстрації права власності за третьою особою - суб'єктом звернення за такою послугою порушується (не визнається, оспорюється) право власності позивача, то має місце спір позивача про цивільне право з цією особою, яка і має бути належним відповідачем у спорі про скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права за особою, адже наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права саме цієї особи.

5.16. До того ж навіть у випадку, коли суб'єкт державної реєстрації прав не допустив порушень законодавства при проведенні державної реєстрації права, це не є перешкодою для розгляду спору за цивільним позовом, задоволення якого є підставою для вчинення реєстраційних дій.

38. Суд не знаходить підстав для іншого висновку.

39. Враховуючи наведене, Суд вважає помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються права учасників справи на об'єкти нерухомого майна, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного права позивача на успадкування майна.

40. За таких обставин Суд вважає, що між позивачем та відповідачем (суб'єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

41. Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

33. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Керуючись ст. 343, 349, 354, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року у справі №373/781/15-а скасувати.

3. Провадження у справі №373/781/15-а закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя О.П. Стародуб