Справа № 280/5170/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року (об 11 год. 00 хв.)Справа № 280/5170/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства «Запоріжжя-агро»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Запоріжжя-агро» (далі ДП «Запоріжжя-агро», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.09.2018 № та №.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві посилається на приписи п. 1.9, 1.11 Інструкції про порядок здійснення контролю за експертними, імпортними операціями, що затверджена Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 №136 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28 травня 1999 року за №338/3631) та вказує, що законодавство допускає випадки припинення валютного контролю без зарахування валютної виручки на банківський рахунок експортера, що не суперечить ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», оскільки за предметом правового регулювання останній застосовується, коли контрактом передбачене зарахування коштів від операції саме на валютний рахунок експортера. Зазначає, що підставою для припинення валютного контролю відповідно до п. 1.11 Інструкції №136 є надання документів про припинення зобовязання за цими операціями зарахуванням або відсутністю спору щодо характеру зобовязань, його змісту, умов виконання тощо. При цьому, зауважує, що з огляду на положення ст. 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність всі субєкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам. У спірних правовідносинах сторони контракту при здійсненні заліку зустрічних однорідних вимог, виходили з грошової форми таких вимог та не змінювали форми розрахунків у подальшому. На думку позивача, постанови Правління НБУ не регулюють відносини між сторонами контракту, не забороняють проведення розрахунків шляхом заліку. Враховуючи вищевикладене, вважає, що експортна операція з поставки продукції за Контрактом FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 має бути знята з валютного контролю згідно з п. 1.11 Інструкції №136, як така, за якою припинені зобовязання, в свою чергу податкове повідомлення-рішення № від 13.09.2018, яким було нараховано пеню за порушення валютного законодавства у сумі 1 303 578,16 грн. визнати протиправним та скасувати. Щодо порушення термінів декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України та знаходиться за її межами станом на 01.04.2018, то стверджує, що у звязку із тим, що наявні підстави для зняття валютного контролю, отже, як наслідок ДП «Запоріжжя-агро» не порушувало строки декларування валютних цінностей та мана, у звязку із чим відсутні підстави для адміністративної відповідальності позивача, а тому є підстави також для скасування податкового повідомлення-рішення від 13.09.2018 №. На підставі вищевикладеного, вважає, що в Акті перевірки помилково зазначено про порушення позивачем вимог валютного законодавства без врахування всіх обставин та документів, які не є податковими, але які оформлюються під час здійснення господарських операцій, але не прийняті до уваги під час перевірки.

Ухвалою судді від 10.12.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 27 грудня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ухвали суду від 27.12.2018 судом продовжений строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкладене на 04 лютого 2019 року.

Відповідач позов не визнав, 08 січня 2019 року надіслав до суду відзив (вх №565), у якому пояснює, що перевіркою встановлено, що фактично по Контракту № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 нерезидентом Fortis Trade SA, Швейцарія, зобовязання по поставці сільськогосподарської техніки не виконувались у звязку з відмовою ДП «Запоріжжя-Агро», контракт було розірвано, а передплата повернута частково в сумі 220 573,68 доларів США. Станом на 31.07.2018 (останній день перевіряємого періоду) валютні кошти в сумі 75 896,32 доларів США не надходили, чим порушено законодавчо встановлені терміни розрахунків в іноземній валюті, визначені ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Посилається на норми ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та вказує, що висновок Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, як вповноваженого органу, про продовження терміну розрахунків до перевірки не надавався, постанова суду про прийняття справи до провадження щодо стягнення з нерезидента заборгованості під час проведення перевірки не надавалась. При цьому, із посиланням на п. 3.5 Інструкції про порядок здійснення контролю за експертними, імпортними операціями, що затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 №136, стверджує, що у разі повернення резиденту коштів, що були перераховані на адресу нерезидента за імпортним договором у звязку із тим, що взаємні зобовязання за цим договором частково або повністю не виконані, резидент самостійно передає банку, який за дорученням резидента здійснив платіж на користь нерезидента, копії документів, які однозначно підтверджують повернення коштів (за умови, що кошти повернуто на рахунок резидента в іншому банку), при цьому, відповідальність за порушення цієї умови покладається на резидента. Зауважує, що до позову ДП «Запоріжжя-агро» не надано жодних документів та будь-яких інших доказів звернення до уповноваженого банку з копіями документів, які б однозначно підтверджували повернення коштів. Також звертає увагу суду, що контракт № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 за своєю правовою природою є імпортним, а не експортним, як у позові зазначає позивач. На підставі вищевикладеного, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

22 січня 2019 року представником позивача надано до суду відповідь на відзив (вх. №2648), у якій додатково вказує, що Національний банк України ще у листах № 18-211/1872-5495 від 23.06.1999 та № 18- 213/326 від 26.01.2001 висловив позицію, що зняття комерційними банками з контролю експортно-імпортних операцій своїх клієнтів у разі наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не суперечить вимогам Закону № 185/94-ВР. У цьому контексті Міністерством економічного розвитку і торгівлі України у листі від 07.03.2014 № 4122-03/7252-08 зазначено, що при здійсненні операцій із зарахування зустрічних вимог у зовнішньоекономічній діяльності мають дотримуватись такі умови: вимоги контрагентів повинні бути зустрічними, тобто кожен із контрагентів повинен мати заборгованість по відношенню до іншого (кожна із сторін одночасно є як боржником, так і кредитором); вимоги повинні бути однорідними; з обох вимог має настати термін виконання, встановлений зовнішньоекономічним договором або законом (за винятком зобов'язань, за якими не встановлено терміну або термін визначається моментом вимоги). Наголошує, що ДФС України у листі від 28.11.2014 № 7671/6/99-99-12-01-03-15 теж не заперечило можливості припинення зобов'язань за експортно-імпортними операціями шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України. Проведення заліку взаємної заборгованості з нерезидентом, в тому числі на підставі додаткової угоди до контракту в сфері ЗЕД (за умови відсутності спору між сторонами з приводу характеру зобов'язань, їх змісту, умов виконання) свідчить, що у нерезидента відсутнє зобов'язання з повернення резиденту України іноземної валюти або товару, з моменту проведення заліку відсутня заборгованість нерезидента в іноземній валюті, а відповідно правові підстави для нарахування резиденту пені на неіснуючу заборгованість відсутні. Отже, вважає, що позивач скористався правом, наданими йому діючим законодавством не тільки в сфері цивільних та зовнішньоекономічних правовідносин, та й у відносинах, які регулюються спеціальними актами у сфері валютного та податкового законодавства, при цьому, заборони та обмеження дій уповноважених банків стосовно зняття імпортних операцій з валютного контролю на підставі документів про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорічних вимог не встановлено законодавчими актами загального порядку та спеціальними актами НБУ. З урахуванням вищезазначеного, наголошує, що на період з 14 грудня 2017 року до 13 червня 2018 року (включно) уповноважені банки можуть знімати з контролю не тільки імпортні, алей експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог: в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.02.1998 № 34 (у редакції постанови Правління НБУ від 19.04.2016 № 269) російських рублях (незалежно від суми операції); в інших валютах (якщо загальна сума зобов'язань, що припиняються зарахуванням у межах одного договору щодо експорту товарів, перевищує в еквіваленті 500 000 доларів США). Враховуючи вищевикладене, на думку позивача, імпортна операція з поставки продукції за Контрактом РТ8А-2А-1-17 від 01.07.2017 має бути знята з валютного контролю, згідно із п.1.11 Інструкції № 136 як така, за якою припиненні зобов'язання, отже твердження органів ДФС щодо зняття банком з валютного контролю експортно-імпортних операцій (як наслідок дотримання строку розрахунку в іноземній валюті) резидента лише після виконання зобов'язань сторонами виключно у грошовій формі, оскільки норми Закону № 185/94-ВР не передбачають можливості проведення взаємозаліку, не відповідають чинному законодавству, позаяк порушити неіснуючу вимогу Закону неможливо. Щодо визначення правової природи контракту, вказує, що контракт є імпортним, про що можливо встановити із предмету та умов контракту, копія якого додано до позову та є у відповідача з моменту перевірки, а допущення описки в останньому абзаці сторінки 5 позову не змінює підстав та предмету позову в цілому.

04 лютого 2019 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначений судовий розгляд справи по суті на 27 лютого 2019 року.

Представником відповідача через канцелярію суду долучено до матеріалів справи заперечення на відповідь на відзив (вх. №7908 від 26.02.2019), у яких зазначає, що відповідно до п. 1.2 Інструкції про порядок здійснення контролю за експертними, імпортними операціями, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 №136, визначено умови, за яких Банк згідно з Інструкцією контролює дотримання резидентом установлених законодавством строків розрахунків, при цьому, за правилами п. 1.11 Інструкції імпортна операція може бути знята з контролю Банком (а не контролюючим органом), оскільки саме Банк є субєктом, який приймає на контроль таку операцію відповідно до цієї Інструкції №136) за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобовязання за такою операцією. Звертає увагу суду, що до позову ДП «Запоріжжя-агро» не надано жодних документів та будь-яких інших доказів звернення до уповноваженого банку з копіями документів, які б однозначно підтвердили повернення коштів. Зазначає, що на підставі п. 5.9 Інструкції №136 контролюючим органом отримано повідомлення від банківської установи АТ «ОТП Банк» №52-52-3/669-БТ від 05.02.2018 про виявлені факти порушень вимог валютного законодавства при здійсненні операцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності резидентом ДП «Запоріжжя-агро», проте у звязку з невиконанням обовязків по контракту № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 згідно з випискою банку ПАТ «Приватбанк» від 22.12.2017 на валютний рахунок №3098 позивача нерезидентом Fortis Trade SA була повернута переплата в сумі 220 573,68 доларів США. Таким чином на підставі наведених вище доводів, досліджених документів, посилаючись на чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, вважає, що підстави для задоволення вимог позивача, а саме визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.09.2018 № та № відсутні.

27 лютого 2019 року судом оголошена перерва у розгляді справи до 11 березня 2019 року.

Представником позивача надано до матеріалів справи додаткові письмові заперечення (вх. № 8952 від 06.03.2019), відповідно до яких вказує, що АТ «ОТП Банк» (департамент валютного контролю) звернувся до позивача з лист №52-3/321 від 22.01.2018 до закінчення термінів, встановлених вимогами ст. 1 Закону України «Про порядок розрахунків в іноземній валюті» про надання документів позивачем про зняття імпортної операції за контрактом № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017, на який 30 січня 2018 року позивачем надано відповідь №70 та перелік документів: копії додаткових угод 1 та 2 до контакту та контракт № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 із перекладами, копії листів Фортис англомовні, копії перекладів листів Фортис на російську мову, копії листів ДП «Запоріжжя-агро», копія акту звірки, при цьому, про результати розгляду та прийняття рішення АТ «ООТП Банк» повідомив позивача лише 20 липня 2018 року за №52-3/5098 після повторного звернення позивача від 18.07.2018 №357, не повідомивши підстав, причин або інших обґрунтувань, з яких не було знято з контролю валютну операцію та причини не повідомлення позивача у розумні терміни про розгляд звернення та документів для зняття валютної операції з контролю. Додатково щодо застосування п. 9.1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а саме порушення строків декларування валютних цінностей, що знаходяться за межами України станом на 01.04.2018 вказує, що відповідач не наділений повноваженнями застосовувати до субєктів господарювання штрафні санкції за порушення вимог цього Декрету, оскільки абз. 9 п. 2 ст. 16 визначено, що санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються НБУ та за його визначенням підпорядкованими йому структурами.

11 березня 2019 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 12 березня 2019 року.

Представником позивача також долучено заяву (вх. №9643 від 12.03.2019) разом із документами щодо листування/спілкування позивача із банківською установою до закінчення граничного терміну у 180 календарних днів: лист від 07.12.2017 №520 про повідомлення банківської установи про укладення додаткових угод №1 та №2 від 07.12.2017 до контракту із Фортис СА та витяг з реєстру поштових відправлень корпоративного звязку, лист від 22.12.2017 №533 про повідомлення банку про зарахування коштів на розрахункові рахунки, які відкриті позивачем в АТ «Приватбанк» із витягом з реєстру корпоративного поштового звязку.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та додаткових письмових обґрунтуваннях позову. Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ДП «Запоріжжя-агро» () є юридичною особою, яка зареєстрована 05.09.2006, основний вид діяльності 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, між позивачем (далі - «Покупець») та Fortis Trade SA, Швейцарія ( далі - «Продавець») було укладено Контракт № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 на поставку сільськогосподарської техніки, а саме:

- трактора John Deere 9460 R - 3 одиниці,

- комбайна John Deere W600 - 2 одиниці,

- культиватора John Deere 2210 - 1 одиниця,

- жатки John Deere 625F - 2 одиниці.

Загальна вартість контакту скала 1 185 880,00 доларів США. За умовами пп.3.1.1. п.3.1., п.3 Контракту Покупець здійснює передоплату в розмірі 25 відсотків контрактної суми (296 470,00 доларів США) до 15.07.2017. Залишкова сума контракту повинна була бути сплачена протягом 5 робочих днів, з дня прибуття сільськогосподарської техніки на митний термінал у м. Маріуполь.

На виконання умов Контракту позивачем було перераховано аванс у сумі 296 470,00 доларів США 13 липня 2017 року.

У подальшому, листами від 07.09.2017, від 15.09.2017 ДП «Запоріжжя-агро» повідомило нерезидента про зміну виробничих планів, у зв'язку із зміною планів сівообігу та запланованого бюджету необхідності та відсутності можливості здійснити закупівлю техніки вищевказаного класу, у звязку із чим сторонами за договором підписана додаткова угода №1 від 07.12.2017.

Відповідно до умов п. п. 16.3, 10.1, 12.3 Контракту Нерезидент мав право на утримання збитків (витрат на резервування техніки у розмірі 5%, які не повертаються Продавцем, у разі відмови від покупки техніки), страхування, що складає 1% від суми авансу та транспортні витрати, що склали 4 743,52 доларів США, всього 75 896,32 доларів США, що відповідно становило 6,4% від загальної суми Контракту.

Згідно з умовами п. п. 10.1, 12.3. Контракту позивачем сплачено збитки Контрагенту за резервування та страхування техніки, суму яких було утримано із суми авансу Контрагентом-нерезидентом, а сума авансу у розмірі 220 573,68 доларів повернуто на рахунки підприємства 22 грудня 2017 року.

Претензій щодо інших умов Контракту між сторонами не має, про що свідчить акт взаємних розрахунків між позивачем та нерезидентом та угода про припинення договірних зобов'язань зарахуванням зустрічних вимог, строк для виконання зобов'язань обох сторін настав.

13 лютого 2018 року на адресу ГУ ДФС у Запорізькій області надійшло повідомлення від АТ «ОТП Банк» від 05.02.2017 №52-52-3/669-БТ про виявлені факти порушень вимог валютного законодавства при здійсненні операцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності резидентом ДП «Запоріжжя-агро».

У період з 03.08.2018 по 06.08.2018 на підставі наказу від 02.08.2018 №2598 фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП «Запоріжжя-агро» з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічного Контракту № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017, за результатами якої складений відповідний акт від 13.08.2018 №469/08-01-14-14/34127231.

За результатами перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем:

ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме не надходження валютної виручки або товару по зовнішньоекономічному контракту№ FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 нерезидентом Fortis Trade SA, Швейцарія;

п. 9.1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а саме порушення строків декларування валютних цінностей, що знаходяться за межами України станом на 01.04.2018.

Вказані висновки гуртуються на тому, що перевіркою встановлено, що фактично по Контракту № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 нерезидентом Fortis Trade SA, Швейцарія, зобовязання по поставці сільськогосподарської техніки не виконувались у звязку з відмовою ДП «Запоріжжя-Агро», контракт було розірвано, а передплата повернута частково в сумі 220 573,68 доларів США. Станом на 31.07.2018 валютні кошти в сумі 75 896,32 доларів США не надходили, чим порушено законодавчо встановлені терміни розрахунків в іноземній валюті, визначені ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Висновок Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, як вповноваженого органу, про продовження терміну розрахунків до перевірки не надавався. Постанова суду про прийняття справи до провадження щодо стягнення з нерезидента заборгованості під час проведення перевірки не надавалась. Розрахунки по контракту та розрахунки пені наведено у додатку 4 до акту перевірки. Декларування валютних цінностей, що незаконно знаходяться за межами України, а саме простроченої дебіторської заборгованості, яка виникла внаслідок розрахунків ДП «Запоріжжя-агро» з нерезидентом Fortis Trade SA, Швейцарія, по зовнішньоекономічному контракту№ FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 станом на 01.04.2018 в сумі 75 896,32 доларів США не проводилось. Декларації про валютні цінності, доди та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами до Бердянської ОДПІ станом на 01.04.2018 не надавались.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, позивачем до відповідача подано письмові заперечення № 412 від 29.08.2018, проте листом-відповіддю на заперечення від 11.09.2018 №29327/10/08-01-14-04-08 висновки акту перевірки ГУ ДФС у Запорізькій області є правомірними, а заперечення до акту перевірки залишені без задоволення.

На підставі Акту та вказаних порушень відповідачем 13.09.2018 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

форми «С» №, за яким до позивача застосовано пеню за платежем «Пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконаних зобовязань та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 1 303 578,16 грн.;

форми «С» №, за яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем «Пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконаних зобовязань та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 170,00 грн.

Вказані рішення у той самий день направлені на адресу позивача та вручені поштою його уповноваженому представнику 18 вересня 2018 року, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач оскаржив їх у адміністративному порядку, подавши скаргу від 19.09.2018 №130, проте рішенням ДФС України від 21.11.2018 №37723/6/99-99-11-01-02-25 рішення відповідача залишені без змін, а скаргу підприємства без задоволення.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У статті 1 Податкового кодексу України зазначено, що цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 №185/94-ВР (далі - Закон №185) встановлено граничні строки одержання валютної виручки за вивезений товар, в разі його експорту, або одержання товару, в разі здійснення авансового платежу за межі України, а також передбачено відповідальність за порушення вказаних строків у вигляді пені, що нараховується за кожний день прострочення.

Відповідно до статті 1 Закону №185/94-ВР виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Так, статтею 4 Закону №185 визначено, що порушення резидентами, крім субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Згідно із статтею 2 Закону №185 імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

При цьому, статтею 2 Закону №185 передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті Закону.

Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 травня 1999 року за № 338/3631, було затверджено Інструкцію про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями (далі Інструкція №136), пунктами 3.1. та 3.2. якої встановлено, що імпортні операції резидентів [крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції, контроль за своєчасністю розрахунків яких не здійснюється], які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує встановлений законодавством України строк з моменту здійснення авансового платежу, виставлення векселя на користь постачальника товару, що імпортується, або при застосуванні розрахунків у формі документарного акредитива з моменту здійснення банком платежу на користь нерезидента, потребують одержання висновку. Відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня здійснення операцій, вказаних у п. 3.1 цієї Інструкції. При застосуванні розрахунків у формі документарного акредитива моментом здійснення платежу на користь нерезидента вважається дата списання коштів з рахунку банку.

Пунктом п. 3.3 Інструкції встановлено, що однією з підстав для зняття з контролю операцій резидента в разі імпорту товару з увезенням його на територію України є пред'явлення резидентом акта, рахунку (інвойсу) або іншого документа, який згідно з умовами договору засвідчує виконання нерезидентом робіт, надання послуг, передавання прав інтелектуальної власності та інших немайнових прав, призначених для продажу (оплатної передачі), - в інших випадках.

Відповідно до п. 3.5 Інструкції, у разі повернення резиденту коштів, що були перераховані на адресу нерезидента за імпортним договором у зв'язку з тим, що взаємні зобов'язання за цим договором частково або повністю не виконані, резидент самостійно передає банку, який за дорученням резидента здійснив платіж на користь нерезидента, копії документів, які однозначно підтверджують повернення коштів (за умови, що кошти повернуто на рахунок резидента в іншому банку). Відповідальність за порушення цієї умови покладається на резидента.

Зважаючи на вищезазначені вимоги Інструкції №136, позивачем повідомлено Банк про наявність в нього додаткової угоди від 07.12.2017 про корегування умов контракту №FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017, як на підставу для зняття з контролю імпортної операцій резидента. Так, позивачем електронним листом від 07.12.2017 №520 повідомлено банківську установу про укладення додаткових угод №1 та №2 від 07.12.2017 до контракту із Fortis Trade SA, що підтверджено витягом з реєстру поштових відправлень корпоративного звязку, а також листом від 22.12.2017 №533 повідомлено банк про зарахування коштів на розрахункові рахунки, які відкриті позивачем в АТ «Приватбанк», що також підтверджено витягом з реєстру корпоративного поштового звязку.

Крім того, АТ «ОТП Банк» (департамент валютного контролю) звернувся до позивача з лист №52-3/321 від 22.01.2018 до закінчення термінів, встановлених вимогами ст. 1 Закону України «Про порядок розрахунків в іноземній валюті» про надання документів позивачем про зняття імпортної операції за контрактом № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017, на який 30 січня 2018 року позивачем надано відповідь №70 та перелік документів: копії додаткових угод 1 та 2 до контакту та контракт № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 із перекладами, копії листів Fortis Trade SA англомовні, копії перекладів листів Fortis Trade SA на російську мову, копії листів ДП «Запоріжжя-агро», копія акту звірки.

У подальшому, про результати розгляду та прийняття рішення АТ «ОТП Банк» повідомив позивача лише 20 липня 2018 року за №52-3/5098 після повторного звернення позивача від 18.07.2018 №357, при цьому, не повідомивши підстав, причин або інших обґрунтувань, з яких не було знято з контролю валютну операцію та причини не повідомлення позивача у розумні терміни про розгляд звернення та документів для зняття валютної операції з контролю.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок про порушення позивачем валютного законодавства, зроблений відповідачем в Акті, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення від 13.09.2018 №, прийняте відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з п. 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, які незаконно знаходяться за її межами» суб'єктам підприємницької діяльності України, незалежно від форм власності, у десятиденний строк: продекларувати у Національному банку України наявність (або відсутність) з визначенням сум усіх належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, в тому числі одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України. Надалі декларування суб'єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, здійснюється щоквартально.

Встановлено, що за наявності додаткової угоди від 07.12.2017 про відшкодування збитків та витрат, понесених нерезидентом за резервування техніки та її страхування й інших витрат, в дійсності відсутня дебіторська заборгованість в сумі 75 896,32 доларів США по імпортному контракту № FTSA-ZA-1-17 від 01.07.2017 за фірмою Fortis Trade SA, Швейцарія, що також підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків за період 2017 р між ДП «Запоріжжя-агро» та Fortis Trade SA, а тому підстави для декларування вказаних валютних цінностей у позивача були відсутні.

За приписами п. 1 ст. 9, ст. 10 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України. Порядок, види, форми і терміни подання звітності резидентами і нерезидентами про їх валютні операції визначаються Національним банком України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, з урахуванням чинного законодавства України. Несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 16 цього Декрету.

Згідно з п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції), зокрема, за несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України. Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Суд також звертає увагу на те, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові Верховного суду України від 07.02.2012 по справі № 21-904а10, положення Указу Президента України № 734/99 від 27.06.1999 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені п. 2 ст. 16 Декрету № 15-93, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовують по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18.11.1992 № 2796-XII «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), Указ суперечить обмеженням, встановленим п. 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Враховуючи вищезазначене та оскільки до повноважень ДФС не віднесено застосування санкцій, передбачених п. 2 ст. 16 зазначеного вище Декрету, суд дійшов до висновку щодо наявності правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 13.09.2018 №.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Дочірнього підприємства «Запоріжжя-агро» (71160, Запорізька область, Бердянський район, с. Осипенко, вул. Поліни Осипенко, буд. 18, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Головним управлінням ДФС в Запорізькій області 13.09.2018 №, за платежем пеня за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 1 303 578,16 грн. (один мільйон триста три тисячі пятсот сімдесят вісім гривень шістнадцять копійок) та податкове повідомлення рішення від 13.09.2018 №, за яким до Дочірнього підприємства «Запоріжжя-агро» застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн. (сто сімдесят гривен).

Стягнути з Головного управління ДФС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Дочірнього підприємства «Запоріжжя-агро» суму судового збору у розмірі 19 556,22 грн. (девятнадцять тисяч пятсот пятдесят шість гривень двадцять дві копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 22.03.2019.

Суддя І.В. Батрак