Справа № 805/5054/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року справа №805/5054/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

Міронової Г.М.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: не з'явився

відповідач: ОСОБА_2 (за довіренстю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Смагар С.А.) від 14 листопада 2018 року (повний текст складено 23 листопада 2018 року у м.Слов'янську) по справі №805/5054/18-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 29 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 29 травня 2018 року №ДЦ181/547/АВ/П/ТФ-ФС на суму 446 760,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року позов задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову від 29 травня 2018 року №ДЦ181/547/АВ/П/ТФ-ФС на суму 446 760,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що ним правомірно прийнято спірне рішення, оскільки під час інспекційного відвідування було встановлено порушення позивачем вимог ст.ст. 21, 24 КЗпП України. Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що спірні угоди, укладені позивачем з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є цивільно-правовими угодами. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що на час проведення інспекційного відвідування 11 квітня 2018 року цивільно-правові угоди на вимогу працівників відповідача надані не були. Крім того, факт допуску працівників до роботи без укладання трудового договору віднайшов своє відображення також у досліджених в судовому засіданні відеоматеріалах інспекційного відділення.

Позивачем на адресу Першого апеляційного адміністративного суду надіслано відзив на скаргу в я кому позивач просив проводити розгляд справи за його відсутністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, включена до ЄДРПОУ зареєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основний вид економічної діяльності - роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах.

Відповідно до наказу Управління Держпраці від 5 квітня 2018 року № 332 та направлення на перевірку від 5 квітня 2018 року № 192/04.1/15-14-12 в період з 11 квітня 2018 року по 3 травня 2018 року на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку 295 відповідачем було проведено інспекційне відвідування позивача з питань дотримання законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин, за результатами якого було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 3 травня 2018 року № ДЦ181/547/АВ.

Під час здійснення інспекційного відвідування позивача встановлено, що підприємницька діяльність здійснюється на торгівельних об'єктах за адресами: кіоск за адресою АДРЕСА_1; павільйон за адресою АДРЕСА_2; кіоск за адресою АДРЕСА_3. На даних торгівельних об'єктах, зокрема, здійснювалась реалізація у роздріб підакцизної групи товарів, тютюнових виробів та алкогольних напоїв.

Під час підготовки до проведення інспекційного відвідування позивача на запит Головного управління Держпраці у Донецькій області від 23 березня 2018 року № 04.1-13-8/2448-18 отримано інформацію від Головного управління ПФУ в Донецькій області від 2 квітня 2018 року № 4416/05-1 (вхідний № 4233/15-14-3/18 від 5 квітня 2018 року) про загальну кількість застрахованих осіб протягом 2017-2018 років. Відповідно до отриманої інформації з березня 2017 по лютий 2018 відомості щодо застрахованих осіб позивачем не надавались.

З метою упередження порушень законодавства про працю Маріупольською міською радою на адресу позивача було направлено лист від 13 вересня 2017 року № 256-53826-211 з пропозицією оформлення трудових відносин з працівниками. У зв'язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю 12 квітня 2018 року було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДЦ181/547/НД/АВ від 12 квітня 2018 року та вимогу про надання документів від 12 квітня 2018 року № ДЦ181/547/ПД. На час виконання вимоги інспекційне відвідування було призупинено.

На виконання вимоги Управління Держпраці про надання документів від 12 квітня 2018 року №ДЦ181/547/ПД позивачем надані наступні документи: копії цивільно-правових угод та паспортів, реєстраційних документів та звітність позивача, квитанцій сплати податків та обов'язкових платежів.

В акті інспекційного відвідування відповідачем також зазначено, що 11 квітня 2018 року під час інспекційного відвідування в торгівельних об'єктах: кіоск за адресою АДРЕСА_1, павільйон за адресою АДРЕСА_2, кіоск за адресою АДРЕСА_3, знаходились наступні працівники: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. За наданими поясненнями ОСОБА_5, вона проходить стажування з 1 квітня 2018 року у ФОП ОСОБА_3, працює за змінним графіком, заява на стажування знаходиться у ФОП ОСОБА_3 (кіоск за адресою АДРЕСА_3). За наданими поясненнями ОСОБА_6, вона проходить стажування з 9 квітня 2018 року у ФОП ОСОБА_3, працює за змінним графіком, заява на стажування знаходиться у ФОП ОСОБА_3 (кіоск за адресою АДРЕСА_3). За наданими поясненнями ОСОБА_4, вона працює реалізатором з 9 квітня 2018 року. Трудовий договір складено в усній формі з людиною, яка назвала себе Катерина, якій вона звітує за результати праці. Розмір заробітної плати залежить від обсягів продажу і складає 2%. В кіоску є в наявності копія ліцензії на реалізацію тютюнових виробів оформлена на ФОП ОСОБА_3, але ОСОБА_4, згідно наданих пояснень, з ФОП ОСОБА_3 не знайома (кіоск за адресою АДРЕСА_1). ОСОБА_7 на момент проведення заходів контролю від надання пояснень відмовилась (павільйон за адресою АДРЕСА_2). Договори на організацію професійного навчання безробітних шляхом стажування від ФОП ОСОБА_3 не надходило. Оформлення на роботу шляхом укладення трудових договорів з ФОП ОСОБА_3 не було здійснене, що унеможливлює проведення випробування при прийнятті на роботу за статтею 26 КЗпП України. Згідно з наданими поясненнями ФОП ОСОБА_3 з зазначеними особами: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено короткотермінові цивільно-правові угоди з метою виконання певних робіт та надання послуг за певну вартість. Будь-які документи щодо підтвердження оформлення трудових відносин з працівниками під час проведення інспекційного відвідування були відсутні. Також, відсутні документи, ведення яких передбачено законодавством про працю, а саме: трудові договори (контракти), накази про прийняття на роботу, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, табелів обліку робочого часу, графіки змінності працівників. 11 квітня 2018 року під час проведення інспекційного відвідування, фіксація якого здійснювалась відео засобами, встановлено, що на об'єктах торгівлі за вказаними вище адресами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виконували роботи: приймали товар, підраховували штучні товари, пропонували та показували товари покупцям, здійснювали реалізацію товарів, підраховували гроші, прибирали робочі місця. Виконання вказаних робіт відноситься до професії продавця продовольчих товарів (код 5220 згідно з Класифікатором професій ДК 003:2010). Обов'язки за посадою передбачено Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, Випуск 65 «Торгівля та громадське харчування», який затверджено наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України 30.11.1999 № 918 та погоджено з Міністерством праці та соціальної політики України. Крім того, на об'єкті торгівлі за адресою: проспект Миру, буд. 110, згідно з оголошенням підприємець пропонує роботу «реализатора», що додатково вказує саме на наявність трудових відносин з працівниками. Надані «цивільно-правові угоди» засвідчують існування трудових відносин, бо в зазначених угодах перелічені фактично обов'язки працівника: реалізація продукції будь-якого асортименту, обслуговування покупців, замовлення та приймання товарів. Таким чином, предметом договору є не вчинення одного або кількох правочинів з реалізації визначених товарів, а саме виконання робіт з реалізації товарів «будь-якого асортименту, обслуговування покупців, замовлення і приймання товарів» за дорученням фізичної особи-підприємця, що передбачає сукупність установлених угодою сторін завдань певної складності, обмежених професією «продавець», тобто виконання трудової функції. Також, згідно з умовами наданих угод, робота повинна виконуватись у встановлені терміни, що з пояснень працівників передбачає роботу за змінним графіком. Винагорода за працю визначена у фіксованому розмірі, як посадовий оклад - 4000 гривень, що згідно договору виплачується за виконання протягом встановленого строку робіт і обов'язків, що як вказано раніше відносяться до професії «продавець» згідно з Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 65. «Торгівля та громадське харчування», який затверджено наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України 30.11.1999 № 918 та погоджено з Міністерством праці та соціальної політики України. Не укладення трудових договорів відповідно до вимог законодавства істотно обмежує права працівників, позбавляє їх гарантій встановлених законодавством про працю.

Про факти, викладені в акті інспекційного відвідування, свідчать наявні в матеріалах справи документи, зокрема, цивільно-правові угоди від 1 квітня 2018 року, укладені між позивачем як замовником та ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 як виконавцями, предметом яких є те, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати послуги, а саме здійснювати послуги з реалізації будь-якого асортименту, обслуговування покупців, замовлення та приймання товарів терміном до 30 квітня 2018 року. Факт виконання зазначених угод підтверджується актами надання послуг від 30 квітня 2018 року. Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Підставою для проведення інспекційного відвідування позивача були листи Маріупольського об'єднаної державно податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 14 травня 2018 року № 4094/10/05-19-81-08, від 4 травня 2018 року № 3830/10/03-19-13, лист Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 2 квітня 2018 року № 4416/05-1.

Судом також встановлено, що у період з 25 травня 2018 року по 3 червня 2018 року відповідачем була проведена фактична перевірка позивача з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, здійснення розрахункових операцій, наявності ліцензій виробництва та обігу підакцизних товарів за адресою АДРЕСА_3 та м. Маріуполь, пр. Металургів, 45, за результатами якої були складені довідки від 25 травня 2018 року № 582/05-99-13-02/НОМЕР_1, №581/05-99-13-02/НОМЕР_1. За висновками перевірки встановлено, що фізичні особи ОСОБА_4 та ОСОБА_6 надають послуги позивачу на підставі цивільно-правових угод від 1 травня 2018 року.

Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування від 3 травня 2018 року № ДЦ181/547/АВ відповідачем 29 травня 2018 року, була прийнята постанова про накладення штрафу, якою накладено на позивача штраф у розмірі 446760 грн. за порушення, які передбачені статтями 21, 24 КЗпП України.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України(далі по тесту - КЗпП) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 04 лютого 2016 року №8 Головне управління Держпраці у Донецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту - Порядок №295) згідно п.1 якого цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Підпунктом 3 пункту 5 Порядку № 295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться,зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту;

Згідно пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

За приписами наведеної норми однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Отже, підставою для накладення штрафів є виявлені під час перевірки суб'єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення зафіксовані в акті перевірки.

Як встановлено судом, спірна постанова прийнята відповідачем на підставі акту інспекційного відвідування від 3 травня 2018 року № ДЦ181/547/АВ №ДЦ 729/1291/АВ, яким встановлено порушення позивачем вимог статтей 21, 24 КЗпП України.

Статтею 21 КЗпП України визначено поняття трудового договору,згідно якої це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6)при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3)таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до частини 1 та частини 2 статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 статті 839 ЦК України встановлено, що підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 841 ЦК України передбачає, що підрядник зобов'язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Згідно з частиною 1 статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Частиною 1 статті 850 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. Стаття 857 ЦК України передбачає, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. При цьому, частина 1 статті 854 ЦК України вказує, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Отже, дострокове (тобто, до здачі роботи) виконання замовником обов'язку щодо оплати роботи, у тому числі, частинами, за умови відсутності заперечень кредитора щодо виконання такого обов'язку частинами, не заборонено чинним цивільним законодавством України.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договори підряду та цивільно-правові договори, укладені позивачем, не були визнані недійсними чи неукладеними у порядку встановленому законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання не індивідуально-визначеної роботи, а трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правового договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, які визначаються після закінчення роботи і оформляються актами передачі виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Цивільно-правовим договором може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовим договором не робиться.

Основною ознакою, що відрізняє трудовий договір від цивільно-правового, є те, що трудовим договором регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно-правовим договором на відміну від працівника за трудовим договором не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Ще одна відмінність між цивільно-правовим та трудовим договорами полягає в тому, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства і не може змінюватися сторонами трудового договору, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 822/723/17.

В матеріалах справи містяться копії цивільно-правових угод від 01.04.2018р., укладених позивачем з ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, згідно п.1.1. якого виконавець зобов'язаний здійснити послуги з реалізації продукції будь-якого асортименту, обслуговування покупців, замовлення та приймання товарів у крамниці за адресою: м.Маріуполь, пр.Мира 110, торгівельний павільйон.

Факт наданих послуг за наведеними угодами підтверджується відповідними актами наданих послуг.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що аналіз наведених угод дозволяє дійти висновку про те, що вони є цивільно-правовими угодами , оскільки їх умовами є виконання послуг, що з огляду на сферу здійснення господарської діяльності позивача у сфері торгівлі вказує на те, що предметом цих угод є саме досягнення певного матеріального результату.

Крім того, в матеріалах справи не має ніякого підтвердження, що ці роботи виконуються за визначеним позивачем графіком. Табель робочого часу не складається та немає ніякого іншого документу або наказу, яким би цій графік був встановлений. Виконавець надає послуги по реалізації продукції в зручний для нього час. Те, що обов'язки виконавця відповідно до умов цивільно-правових угод схожі з обов'язками відповідно до професії «продавець» ніяким чином не дає підстав вважати, що виконавець діяв відповідно до умов трудового договору.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не довів правомірність спірної постанови, в порядку частини 2 статті 77 КАС України, а тому правомірно задоволено позов.

Посилання позивача на ті обставини, що на час проведення інспекційного відвідування 11 квітня 2018 року цивільно-правові угоди на вимогу працівників відповідача не були надані, колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на наявність в матеріалах справи листа від 02.05.2018р., за яким позивачем було надано відповідачу відповідні угоди, тобто до складання акту інспекційного відвідування від 3 травня 2018 року № ДЦ181/547/АВ №ДЦ 729/1291/АВ.

Стосовно долученого відповідачем до матеріалів справи DVD-диска, на якому збережено відеозапис проведеного інспекційного відвідування, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не було його прийнято в якості належного доказу, оскільки не дає можливості переконатися у тому, що цей запис інспекційного відвідування саме позивача 11 квітня 2018 року, осіб, які були зафіксовані на відео неможливо було встановити, погано чутно, про що спілкуються особи, тобто неможливо встановити усі дійсні обставини проведення інспекційного відвідування.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі №805/5054/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі №805/5054/18-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 20 березня 2019 року.

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 20 березня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова