Справа № 640/666/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 березня 2019 року м. Київ № 640/666/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченко І.М. розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову у справі
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Держпраці у Київській області
провизнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 04.12.2018 року № КВ 1719/1439/НД/СЛТД/ФС-642 відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

18 березня 2019 року адвокатом позивача подано клопотання про забезпечення позову, шляхом:

-зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 04.12.2018 року № KB 1719/1439/НД/СЛТД/ФС-642 до прийняття рішення по справі;

- зупинення виконавчого провадження № 58296562, відкритого Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі постанови відповідача від 04.12.2018 року № KB 1719/1439/НД/СЛТД/ФС-642, про стягнення з позивача на користь держави 372 300 грн. до прийняття рішення по справі.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що 19.02.2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 58296562 про стягнення з позивача на користь держави 372 300, 00 грн. Тобто, як зазначає адвокат, ГУ Держпраці у Київській області наразі намагається стягнути вказані кошти у примусовому порядку, незважаючи на факт оскарження позивачем постанови у суді, що на думку заявника, свідчить про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливо лише у разі наявності сукупності обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як було зазначено, адвокат позивача, у поданій до суду заяві про забезпечення позову просить зупинити дію оскаржуваної постанови та відкритого виконавчого провадження № 58296562 з примусового виконання постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 04.12.2018 року № КВ 1719/1439/НД/СЛТД/ФС-642.

Суд зазначає, що ухвалою суду від 21.01.2019 року адвокату позивача відмовлено в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 04.12.2018 року № КВ 1719/1439/НД/СЛТД/ФС-642, з підстав не подання ним жодних належних та допустимих доказів існування обставин, що свідчать про примусове стягнення з позивача штрафу, як і інших доказів наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, подаючи повторно заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заявником в підтвердження наявності обставин, що свідчать про примусове стягнення з позивача штрафу надано копію постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження № 58296562.

Згідно преамбули Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заходами примусового виконання рішень, відповідно до статті 10 вказаного Закону є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Отже, враховуючи викладене вище, постанова про відкриття виконавчого провадження не є доказом того, що державним виконавцем здійснюються заходи примусового виконання рішення, що оскаржується.

При цьому, інших додаткових доказів, які б свідчили про вжиття таких заходів позивачем суду не надано.

Суд також не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що у разі задоволення позову істотно ускладниться повернення сплаченого штрафу, через необхідність звернення з цього приводу з новим позовом, оскільки ним не наведено жодних належних обставин, які б свідчили про неможливість повернення такого штрафу в позасудовому порядку.

Надаючи оцінку доводам позивача про очевидність ознак протиправності оскаржуваного рішення, суд зазначає, що клопотання не містить в собі жодних відомостей про такі обставини, а посилання позивачем з цього приводу на його позицію, викладену в позовній заяві, є фактичним бажанням заявника вирішити справу по суті без її розгляду, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Таким чином, підстави для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови відсутні.

Окрім цього, за вказаних вище обставин, вирішуючи клопотання позивача про забезпечення позову у спосіб зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі оскаржуваної постанови, суд зазначає, що відповідно до статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» зупинення, вчинення виконавчих дій є виключним правом державного виконавця, в провадженні якого перебуває таке виконавче провадження.

З огляду на викладене, задоволення клопотання в цій частині не буде ґрунтуватися на вимогах Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 цієї статті).

Отже, заявником не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку із чим підстави для задоволення його клопотання відсутні..

Керуючись ст.ст. 150 - 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя І.М. Погрібніченко