Справа № 804/7864/15
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2019 року

Київ

справа №804/7864/15

адміністративне провадження №К/9901/1168/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

секретар судового засідання - Шевчук К. В.

за участю:

представника позивача - Русанової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства «Українська залізниця»

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року (головуючий суддя - Панченко О.М., судді - Чередниченко В.Є., Коршун А.О.)

у справі № 804/7864/15

за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради

про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.

Короткий зміст позовних вимог.

1. В червні 2015 року Державне підприємство "Придніпровська залізниця" (далі - позивач, скаржник) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради (далі - Управління, відповідач), в якому просило стягнути збитки за пільгове перевезення пасажирів в розмірі 38862,71 грн.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій.

2. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

3. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт відсутності заборгованості згідно договору № 3/14 30.01.2014 року "На виплату компенсаційних виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян", укладеного між позивачем і відповідачем та додаткових угод №1 від 04.02.2014 року, №2 від 02.04.2014 року, підтверджується актом звіряння розрахунків від 04.06.2015 року, в якому заборгованість минулих років відповідача, яка залишилась не погашеною на дату складання акту звіряння становить 0 грн. 00 коп. Крім того, оскільки адміністративний Договір №3/14 було виконано в повному обсязі, то вимога про відшкодування збитків за пільгове переведення пасажирів за 2014 рік в сумі 38 862 грн. 71 коп. може бути заявлена лише одночасно з вимогою стосовно дій, бездіяльності чи рішення суб'єкта владних повноважень щодо нездійснення цього відшкодування позивачу. В позові позивач не ставить питання про наявність протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідача щодо не здійснення відшкодування збитків за пільгове переведення пасажирів за 2014 рік в сумі 38 862 грн. 71 коп., відтак, суди не вправі вирішувати питання про стягнення зазначеної суми з відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).

4. 16 листопада 2015 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року.

5. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

6. В обґрунтування поданої касаційної Державне підприємство "Придніпровська залізниця" вказує на те, що судом апеляційної інстанції помилково здійснено посилання на акт звіряння розрахунків від 04.06.2015, укладений між позивачем і відповідачем, згідно якого заборгованість за минулі роки складає 0 грн. 0 коп., як на підставу відсутності заборгованості та відмову у позові. Скаржник зазначене мотивує тим, що чинними законодавством даному акту не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку. Даний акт є лише зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами і не породжує будь - яких прав та обов'язків, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами, зокрема, обліковими формами. Крім того, позивачем також вказується на порушення відповідачем пункту 6 Порядку № 256 щодо обов'язку надсилати фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомам міських рад уточнену інформацію щодо фактично нарахованих у поточному місяці сум у разі виникнення додаткових зобов'язань.

7. Відповідачем подано заперечення на зазначену касаційну скаргу, в якому він вказує, що неможливість погашення заборгованості поза межами бюджетних асигнувань, що становило 400 тис. грн. Крім того, відповідачем вказується, що відсутність заборгованості за укладеним Договором підтверджується актом звіряння розрахунків між позивачем та відповідачем в червні 2015 року.

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

9. Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2019 року касаційну скаргу призначено до касаційного розгляду.

10. В судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі .

11. Представник позивача в судовому засіданні доводи касаційної скарги підтримав, надав додаткові пояснення, в яких, спираючись на практику Верховного Суду в аналогічних спірних правовідносинах,просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

12. Також представником позивача було заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва. Протокольною ухвалою , постановленою без виходу в нарадчу кімнату, здійснено заміну позивача - Державне підприємство "Придніпровська залізниця" на його правонаступника - акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства «Українська залізниця».

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

13. 30.01.2014 року між позивачем в особі начальника Криворізької Дирекції залізничних перевезень Карпенко С.А. та відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, було укладено договір №3/14 "На виплату компенсаційних виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян" (далі - Договір №3/14) та додаткові угоди №1 від 04.02.2014 року, №2 від 02.04.2014 року.

14. Згідно Договору №3/14 та додаткових угод запланована сума на компенсації витрат, пов'язаних із перевезенням залізничним транспортом окремих категорій громадян за рахунок коштів з державного бюджету місцевому бюджету на 2014 рік, склала 400 000,00 грн.

15. Відповідно до п.п. 1.1. та п.п.1.2. Договору №3/14 предметом договору є відносини сторін щодо компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом у приміському сполученні. Згідно з умовами договору "Перевізник", за власний рахунок, здійснює перевезення окремих категорій громадян, які мають відповідні пільги у залізничному транспорті, згідно до діючого законодавства, а "Платник" здійснює компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян здійснюється на підставі Постанови КМУ від 16.12.2009 року №1359 "Про затвердження розрахунків обсягів компенсаційний виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян".

16. Згідно з п. 1.3 Договору №3/14 загальна сума цього договору складає 400 000,00 грн.

17. На виконання Договору №3/14 позивачем було надано послуги з перевезення пільгових категорій громадян за січень - грудень 2014 року на загальну суму 438862,71 грн., з яких відповідачем було компенсовано лише 400 000 грн., залишок заборгованості складає 38 862,71 грн.

18. 28.05.2015 року позивач направ відповідачу претензію ДНЮ-2/147 з вимогою сплатити понесені збитки за перевезення пільгової категорії громадян на суму більшу ніж визначено в Договорі №3/14, а саме в сумі 38 862,71 грн.

19. 11.06.2015 року позивачем отримано листа №2931 від 08.06.2015р., яким відмовлено позивачу у задоволенні зазначеної претензії. Відмова мотивована тим, що згідно з актом звіряння розрахунків від 04.02.2015 року між позивачем та відповідачем станом на 01.01.2015р. зареєстрована кредиторська заборгованість складає 112 903,96 грн. У травні 2015 року вказана заборгованість була погашена в повному обсязі шляхом взаєморозрахунків згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій". В межах кошторисних призначень на 2014 рік відповідач повністю розрахувався за пільгові перевезення окремих категорій громадян на залізничному транспорті за 2014 рік, тому у відповідача не має законних підстав для відшкодування 38 862,71 грн. за пільгові перевезення громадян на залізничному транспорті.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

20. Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. Частина 5 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 № 273/96-ВР (далі - Закон № 273/96-ВР): Для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

22. Пункт 9 Поряду розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359 (далі - Порядок № 1359): На підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів.

23. Пункт 10 Порядку № 1359: <…> Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми <…>.

24. Пункт 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМ України №256 від 4 березня 2002 року (далі - Порядок № 256): головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

25. Пункт 5 Порядку № 256: <…> Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) <…>.

26. Абзац 1 пункту 6 Порядку № 256: <…> Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі <…>.

27. Абзац 8 пункту 6 Порядку № 256: <…> У разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі <…>.

28. Пункт 14 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України): адміністративний договір - дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

29. Пункт 4 частини першої статті 17 КАС України: Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

30. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

31. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

33. З матеріалів справи та встановлених судами обставин вбачається, що предметом спірних правовідносин є компенсація виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, правовою формою яких є договір № 3/14, укладений 30.01.2014 між позивачем та відповідачем.

34. Суд зауважує, що даний договір від 30.01.2014 на виплату компенсаційних виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, з виконання якого виник даний спір є адміністративним, в розумінні пункту 14 частини першої статті 3 КАС України.

35. Так, приписами даної статті визначено, що адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

36. Відтак, складовими ознаками адміністративного договору є:

- суб'єктна - в ньому обов'язково бере участь суб'єкт владних повноважень (іншою стороною чи сторонами можуть бути як суб'єкти владних повноважень, так і приватні особи);

- предметна - його змістом є права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень.

37. Підтвердженням віднесення договору № 3/14 від 30.01.2014 до категорії адміністративних, слугує також мета його укладення.

38. Так, відповідач, вступаючи у договірні правовідносини, діяв з метою реалізації владних управлінських функцій щодо виконання програми, спрямованої на ефективну підтримку соціально незахищених верств населення та інших малозабезпечених категорій громадян.

39. Крім того, відповідач не мав на меті набуття майнового блага, що є метою укладення цивільно - правового договору.

40. Ще однією характерною рисою, що свідчить про притаманність ознак адміністративного, договору № 3/14 про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій, слугує обов'язок відшкодування збитків позивачу за перевезення на пільгових тарифах відповідних категорій громадян, який відповідач може виконати лише через реалізацію своїх владних управлінських функцій, як розпорядника бюджетних коштів, що діє в межах бюджетної програми та бюджетного асигнування.

41. Дана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 № 09/209.

42. Суд також зазначає, що пунктом 2.1.1. даного Договору передбачений обов'язок перевізника здійснювати пільгове перевезення окремих категорій громадян, згідно до діючого законодавства, що було виконано в повному обсязі позивачем. В той же час обов'язком платника - відповідача, відповідно до п. 2.2.1. зазначено передбачення обсягу коштів, які будуть спрямовані на компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом, при формуванні бюджету. Даному обов'язку передує вивчення відповідачем потреб про об'єми і вартості даної послуги, що слугуватиме запорукою його якісного виконання.

43. Суд погоджується, що відповідачем виконання обов'язку, передбаченого пунктом 2.2.2. Договору про здійснення перерахування коштів, передбачених на виплату компенсацій за пільговий проїзд окремих категорій населення, здійснювалося згідно до затвердженого кошторису в межах затверджених планових асигнувань на 2014 рік на підставі наданих розрахунків в 5 денний термін з моменту надходження відповідної субвенції з державного бюджету місцевому бюджету в межах виділених асигнувань, а саме - 400 тис. грн.

44. Проте, Управлінням, як головним розпорядником коштів місцевого бюджету не спростовано невиконання обов'язку, передбаченого абзацом 8 пункту 6 Порядку № 256 щодо надсилання уточненої інформації про фактично нараховані у поточному місяці суми до фінансового органу виконкому міської ради до 18 числа щомісяця у разі виникнення додаткових зобов'язань, тобто у разі перевищення обсягів коштів компенсації за пільговий проїзд, зазначений у Договорі.

45. Зазначене підтверджується вищевказаною позицією Верховного Суду України, який зазначив, що уклавши договір незалежно від його правової природи, сторони зв'язані умовами його виконання, а право сторони на отримання виконання згідно договору підлягає захисту судом відповідної юрисдикції.

46. Відтак, не може слугувати підставою невиконання зобов'язань щодо компенсації пільгового проїзду залізничним транспортом окремих категорій населення посилання відповідача на відсутність асигнувань, позаяк Управлінням не вжито жодних заходів, передбачених абзацом 8 пункту 6 Порядку № 256, задля уникнення кредиторської заборгованості за зазначеною програмою соціального захисту населення.

47. Крім того, Суд також зазначає, що аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.12.2018 по справі №761/22355/16-а, від 16.05.2018 по справі № 826/6351/15, від 14.11.2018 по справі №808/1813/16.

48. Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

49. Суд також вважає, що оскільки ухвалою суду апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишено без змін, то скасуванню підлягають рішення судів обох інстанцій.

50. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд..

51. Відповідно до ч. 1, 3 статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

52. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

53. Суд також зауважує, що, відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

54. У відповідності до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

55. З огляду на ухвалення судом касаційної інстанції нового рішення по справі, то судові витрати, понесені позивачем підлягають розподілу.

56. Керуючись статтями 139, 341, 344, п.3 ч.1.ст.349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

57. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

58. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року - скасувати.

59. Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства «Українська залізниця» до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів задовольнити в повному обсязі.

60. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства «Українська залізниця» компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян у розмірі 38 862 (тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 71 коп.

61. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління праці та соціального захисту населення Марганецької міської ради Дніпропетровської області (53407, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул.Єдності, 66, ідентифікаційний код 03192193) на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 108, ідентифікаційний код 40081237) судовий збір за подання: касаційної скарги у сумі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення від 14 грудня 2015 року № 6/250 та у сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення від 28 жовтня 2015 року № 6437; апеляційної скарги у сумі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення від 22 липня 2015 року № 4292; позовної заяви у сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення від 05 травня 2015 року № 2532.

Повний текст постанови складено 22.03.2019.

62. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Головуючий суддя Н.А. Данилевич

Судді В. М. Бевзенко

В.М. Шарапа