Справа № 360/825/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/825/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1А.) до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Попаснянському районі Луганської області, яка полягає у невиплаті заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.09.2018 по 28.02.2019 позивачу;

- зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Попаснянському районі Луганської області виплатити позивачу заборгованість по пенсії з 01.09.2018 по 28.02.2019 (а.с.4-).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Попаснянському районі України Луганської області. Вид пенсії: пенсія за віком. Позивач також є внутрішньо переміщеною особою. 16.01.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання інформації щодо не здійснення виплати заборгованості по пенсії. Листом відповідача № 5/М-14 від 25.01.2019 року позивачу було повідомлено, що пенсію за період з 01.09.2018 по 30.11.2018 в сумі 16757 грн та доплату з 01.09.2018 по 28.02.2019 нараховано на окрему додаткову відомість та буде виплачено за умови фінансування. При цьому в листі відповідач посилається на те, що 12.05.2018 року набула чинності постанова Кабінету міністрів України від 25.04.2018 №335 «Про внесенім змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016р.№365», якою було внесено зміни до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 20.03.2019 за вхідним реєстраційним номером 15147/2019 надав відзив на позовну заяву від 14.03.2019 №2701/08 (а.с.22-23), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що 10.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області з заявою про запит пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України в м. Лозова. До заяви позивач додав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 610747 від 06.09.2018 року, видану Управлінням соціального захисту населення Попаснянської РДА. 30.10.2018 року макет пенсійної справи Позивача надійшов до управління. Згідно протоколу від 07.11.2018 року ОСОБА_1 взято на облік в управлінні Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області з 01.09.2018 року. З урахуванням вищезазначеного, ОСОБА_1 було включено до списку № 226 від 13.09.2018 року та передано управлінню соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації для отримання інформації для призначення (відновлення) виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам. Згідно протоколу № 100 від 28.09.2018 року засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та робочої групи для перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб виплата пенсії ОСОБА_1 була відновлена. Пенсію ОСОБА_1 було нараховано на основну відомість грудня 2018 в сумі 4491 грн. 00 коп. року за поточний місяць, та нараховано доплату з 01 вересня 2018 року, тобто з місяця у якому він звернувся з заявою до управління, по 30 листопада 2018 року. ОСОБА_1 отримав пенсію за грудень 2018 року та продовжує її отримувати до теперішнього часу. Слід зазначити, що у січні та лютому 2019 року місячний розмір виплаченої Позивачу пенсії становить 5541,14 грн., а 02.02.2019 року здійснене корегування розміру пенсії починаючи з 01.09.2018 року, який становить 5585,89 грн. З врахуванням масового перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2019 року становить 6535,49 грн. Тобто, при обробці пенсійної справи позивача в звязку з недоліками програмного забезпечення ППВП розмір пенсії був занижений. Але на теперішній час недоліки виправлені, доплату пенсії за період з 01.09.2018 по 30.11.2018 ОСОБА_1 з урахуванням перерахунку здійснено на додаткову відомість березня 2019 року в сумі 17942,06 грн. та буде йому сплачено за умови фінансування. На теперішній час порядок виплати пенсій, які не виплачені за минулий період, Кабінетом Міністрів України не затверджено. З огляду на вищенаведене, управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виплати заборгованості пенсії за період з 01.09.2018 року по 28.02.2019 року необгрунтованими та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 01.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд дійшов наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,7).

Відповідно до інформації зазначеної у посвідченні ОСОБА_1 ААЄ №965715 від 21.09.2012, позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи (а.с.9).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 06.09.2018 №923-17749, тимчасовою адресою проживання/перебування є Луганська область, Попаснянський район, м.Попасна, вул.Потьомкіна, буд.58 (а.с.8).

10.09.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив запросити пенсійну справу з УПФУ в м.Лозова (а.с.33).

Заявою від 06.09.2018 позивач просив належну суму пенсії перераховувати на поточний рахунок в АТ «Ощадбанк» (а.с.33).

Відповідно до витягу з протоколу №100 від 28.09.2018 засідання комісії з питань призначення (відновелння) соціальних виплат внутрішеьо переміщеним особам виріено призначити (відновити) соціальні виплати ОСОБА_1 (зворотній бік а.с.33).

Відповідно до довідки відповідача від 14.03.2019 №2601/02 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області з 01.09.2018 (а.с.25).

Також з довідки відповідача від 13.03.2019 за №2602/02 вбачається, що за період з 01.09.2018 по 28.02.2019 позивач не отримав належну пенсію саме з вересня по листопад 2018 року включно, з грудня 2018 року позивач пенсію отримує (а.с.26).

Крім того, відповідачем надано письмову інформацію від 14.03.2019 №2702/08, з якої вбачається, що пенсію ОСОБА_1 було нараховано на основну відомість грудня 2018 в сумі 4491,00 грн року за поточний місяць та нараховано доплату з 01 вересня 2018 року, тобто з місяця у якому він звернувся з заявою до управління, по 30 листопада 2018 року. ОСОБА_1 отримав пенсію за грудень 2018 року та продовжує її отримувати до теперішнього часу. У січні та лютому 2019 року місячний розмір виплаченої Позивачу пенсії становить 5541,14 грн, а 02.02.2019 року здійснене корегування розміру пенсії починаючи з 01.09.2018 року, який становить 5585,89 грн. З врахуванням масового перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2019 року становить 6535,49 грн. Тобто, при обробці пенсійної справи в звязку з недоліками програмного забезпечення ППВП розмір пенсії ОСОБА_1 був занижений. Але на теперішній час недоліки виправлені, доплату пенсії за період з 01.09.2018 по 30.11.2018 ОСОБА_1 з урахуванням перерахунку здійснено на додаткову відомість (а.с.24).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії за минулі періоди, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу сталося не з вини пенсіонера, у звязку з чим суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на виплату йому пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Враховуючи, що право на виплату пенсії позивач набув, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.

Доводи відповідача про те, що виплата заборгованості позивачу буде здійснена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365», є неприйнятними, виходячи з наступного.

Так за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у Закон № 1058-IV з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених прав ОСОБА_1 вважає за необхідне зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.09.2018 по 30.11.2018.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу пенсії за період з 01.09.2018 по 30.11.2018 та таким чином пенсія позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн (а.с.3).

Оскільки рішення прийнято на користь позивача, то судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01.09.2018 по 30.11.2018.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (93300, Луганська область, Попаснянський район, м.Попасна, вул.Шкільна, буд.2, ) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання: 84600, Донецька область, м.Горлівка, вул.Весняна, буд.2) заборгованість з виплати пенсії за період з 01.09.2018 по 30.11.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання: 84600, Донецька область, м.Горлівка, вул.Весняна, буд.2) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (93300, Луганська область, Попаснянський район, м.Попасна, вул.Шкільна, буд.2, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_2