Справа № 810/619/18
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2018 року м.Київ № 810/619/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання дій неправомірними дій та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та просить суд:

визнати протиправними дії головного державного виконавця державної виконавчої служби Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2;

скасувати постанову головного державного виконавця державної виконавчої служби Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 від 21.12.2017 про стягнення виконавчого збору у розмірі 7 446,00 грн.;

скасувати постанову головного державного виконавця державної виконавчої служби Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 від 24.12.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем неправомірно винесені постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 7 446,00 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 600,00 грн., у звязку з чим, звернувся до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 дану позовну заяву було повернуто, однак позивач, не погодившись з рішенням суду, звернувся до суду апеляційної інстанції та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 ухвалу від 03.03.2018 було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, зазначеною ухвалою суд зобов?язав відповідачів надати суду до 05.11.2018 належним чином завірену копію виконавчого провадження № 55212205.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 від Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області суд повторно витребував належним чином завірену копію виконавчого провадження № 55212205.

На електронну адресу суду 12.11.2018 надійшли заперечення, з яких вбачається, що відповідач позовних вимог не визнає та просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Ідентичні заперечення надійшли засобами поштового звязку 29.11.2018.

Крім того, представник відповідача просив суд розглядати справу за його відсутності.

В судовому засідання представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

Від представника позивача також надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 05.07.2017 у справі № 360/4112/17-ц, яке набрало чинності 07.08.2017 позивача зобов?язано звільнити приміщення в житловому будинку за адресою: с. Здвижівка Бородянського району Київської області, вул. Дружби народів, буд. 27, а саме: коридор 1-1, коридор 1-2, житлову кімнату 1-3, кухню 1-8, веранду І від особистих речей та надати ОСОБА_3 ключі від будинку та належних до нього надвірних будівель, не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні 54/100 частинами житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель та земельної ділянки за вказаною адресою.

22 листопада 2017 року на підставі заяви ОСОБА_3 від 21.11.2017 головним державним виконавцем Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 55212205, копії якої направлено сторонам та отримано ними належним чином 05.12.2017, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, наявними в матеріалах справи.

На виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем здійснено виїзд щодо перевірки виконання боржником рішення суду за адресою: с. Здвижівка Бородянського району Київської області, вул. Дружби народів, буд. 27, однак виявити боржника на місці не вдалося, про що державним виконавцем був складений акт від 04.12.2017.

При повторному виїзді 21.12.2017 головним державним виконавцем встановлено, що приміщення в житловому будинку, який розташований за вищезазначеною адресою, а саме: коридор 1-1, коридор 1-2, житлову кімнату 1-3, кухню 1-8, веранду І від особистих речей звільнено не було, однак ключі від будинку та належних до нього надвірних будівель передані стягувачеві, про що було зазначено в акті державного виконавця від 21.12.2017.

Державним виконавцем для виконання та до відома була направлена позивачеві постанова від 21.12.2017 про стягнення виконавчого збору.

Оскільки рішення було виконане частково, 12.01.2018 державним виконавцем було направлено вимогу № 174 сторонам виконавчого провадження, де встановлено день та час щодо повного виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 05.07.2017 у справі № 360/4112/17-ц.

24 січня 2018 державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 коридор 1-1, коридор 1-2, житлову кімнату 1-3, кухню 1-8, веранду І звільнено від особистих речей, ключі від будинку та належних до нього надвірних будівель передані стягувачеві ОСОБА_3, а боржнику вручено квитанції про сплату виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, що підтверджується актом державного виконавця від 24.01.2018.

Постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавчим органом було винесено 24.01.2018 та направлено позивачеві.

На вимогу стягувача, 05.02.2018 працівником виконавчого органу було здійснено виїзд за вищезазначено адресою та встановлено, що боржник перешкоджав у користуванні будинком, не повністю звільнив кухню 1-8 від особистих речей, про що було складено акт від 05.02.2018 та надано строк до 13.02.2018 виконати рішення суду в самостійному порядку.

06 лютого 2018 року виконавчим органом на адресу сторін виконавчого провадження направлено вимогу з розясненням про наслідки невиконання рішення суду, зокрема зазначено, що у випадку невиконання такого рішення самостійно, виконання буде здійснюватись у примусовому порядку.

З акта державного виконавця від 13.02.2018 вбачається, що рішення Бородянського районного суду Київської області від 05.07.2017 у справі № 360/4112/17-ц виконане у повному обсязі.

Оскільки рішення суду виконане у повному обсязі, 27.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а постанову про стягнення витрат виконавчого провадження та про виконавчий збір винесено в окреме провадження.

На думку позивача, дії державного виконавця, які полягають у винесенні постанови від 21.12.2017 про стягнення виконавчого збору у розмірі 7 446,00 грн. та постанови від 24.12.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 600,00 грн., вчинені з порушенням вимог чинного законодавства та є такими, що порушують його права й законні інтереси, у звязку з чим звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України № 1404-VІІІ від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

Так, ст. 1 Закону № 1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону № 1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону 1404 встановлені права і обовязки виконавців. Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону № 1404 виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Частиною 3 ст. 27 Закону № 1404 передбачено, що виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

У статті 27 Закону № 1404 визначений виключний перелік підстав, за якими виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника.

Так, виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження у звязку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону № 1404).

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону № 1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9

ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі Інструкція), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст. 27 Закону.

З огляду на вищезазначені норми законодавства суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є обовязковою дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до виконання рішення суду самостійно.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. При цьому суд враховує, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом № 1404 не передбачено.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що головний державний виконавець Тужикова А.В. діяла в межах норм чинного законодавства, а тому позовна вимога про скасування постанови від 21.12.2017 про стягнення виконавчого збору у розмірі 7 446,00 грн. є необґрунтованою та безпідставною.

З приводу тверджень позивача щодо протиправності винесеної постанови від 24.12.2017 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 600,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 42 Закону № 1404 кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види виконавчих витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випаду повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Наказом Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29.09.2016 затверджено Види та розмірі витрат виконавчого провадження, відповідно до розділу І якого до витрат виконавчого провадження, зокрема належать: виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари); пересилання документів виконавчого провадження (конверти, знаки поштової оплати (марки), послуги маркувальної машини, послуги поштового звязку); плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію ст. 8 Закону № 1404 плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Частинами 1 та 2 розділу ІІ Інструкції передбачено, що розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у п. п. 1, 3, 6, 7, 10 розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у п. п. 2, 4 розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта».

З акту про вартість товарів і послуг, які відносяться до витрат виконавчого провадження від 24.01.2018 № 616/153-30 вбачається, що сума витрат, покладених на позивача становить у загальному розмірі 600,00 грн. та складається з:

витрат АСВП 51,00 грн. (51,00 грн. х 1);

витрат на відправлення рекомендованої кореспонденції 57,00 грн. (19,00 грн. х 3);

витрат на відправлення простої кореспонденції 5,00 грн. (5,00 грн. х 1);

конвертів немаркованих С 4 3,00 грн. (0,75 грн. х 4);

вартості процесуального документу, виготовленого на 1 аркуші 107,64 грн.

(2,76 грн. х 39);

витрат на реєстрацію в журналах та реєстрацію в поштових реєстрах 22,00 грн.

(5,50 грн. х 4);

вартості принтерного виготовлення документів 19,50 грн. (0,50 грн. х 39);

витрат на оформлення матеріалів виконавчого провадження 35,07 грн.

(35,07 грн. х 1);

бланків актів державного виконавця 9,36 грн. (3,12 грн. х 3);

пального на виїзди 290,43 грн. (32,27 грн. х 9).

З урахуванням наведеного, суд вважає твердження позивача про протиправність винесеної постанови від 24.12.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 600,00 грн. безпідставними та необґрунтованими, а позовну вимогу про скасування постанови головного державного виконавця державної виконавчої служби Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 від 24.12.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 600,00 грн. такою, що не підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 73 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.