Справа № 817/3114/15
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
22 березня 2019 року Р і в н еСправа №817/3114/15

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Щербакова В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.383 КАС України в адміністративній справі за позовом
докомандира військової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій,
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа №817/3114/15 за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій.
26.11.2015 судом у справі №817/3114/15 ухвалено постанову, якою задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ; зобов`язано командира військової частини НОМЕР_2 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ; визнано протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 щодо неподання на розгляд відповідної комісії довідки за встановленою формою згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, сувернітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, з метою розгляду комісією питання про присвоєння ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій; зобов`язано командира військової частини НОМЕР_2 подати на розгляд відповідної комісії довідку за встановленою формою згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, сувернітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане судове рішення набрало законної сили 16.02.2016.
27.06.2018 ОСОБА_1 звернувся в порядку ст.383 КАС України до Рівненського окружного адміністративного суду із заявою про визнання частково протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по строковій службі) Міністерства оборони України від 25.12.2017 №179, прийнятого на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 26.11.2015, ухваленої за наслідками розгляду адміністративної справи №817/3114/15.
Заява обґрунтована тим, що наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по строковій службі) Міністерства оборони України від 25.12.2017 №179, прийнятого на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 26.11.2015 у справі №817/3114/15, є частково протиправним, оскільки бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , встановлену рішенням суду у справі №817/3114/15, не може бути перекладено на ОСОБА_1 за рахунок його майнових прав (грошового забезпечення). Вважає, що вказаний наказ в частині зазначення підстави звільнення «пп.є п.1 ч.8 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, … який знаходився з 28.08.2015 у самовільному залишенні військової частини згідно з наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по строковій частині) від 28.08.2015 №240». Просив даний наказ визнати частково протиправним у зазначеній частині та стягнути грошове забезпечення за період з 01.09.2015 по 25.12.2017.
Ухвалою суду від 10.07.2018 вказану заяву повернуто заявнику з підстав пропуску строку звернення до суду з відповідною заявою.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 скасовано ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10.07.2018, а справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.383 КАС України.
В силу вимог ч.5 ст.383 КАС України, суд розглянув дану заяву в порядку письмового провадження.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст.5 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.168 КАС України, позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Разом з тим, статтею 383 КАС України передбачено можливість визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Так, згідно з частиною 1 стаття 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Тож суд має з`ясувати, чи не було оскаржуване рішення та необхідність вчинити певні дії, як стверджує позивач, пов`язане з виконанням судового рішення, чи є самостійним предметом спору.
Так, пунктом 5 частини 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно зі ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2017, на виконання рішення суду від 26.11.2015 у справі №817/3114/15, командиром військової частини НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 винесено наказ (по стройовій частині) №179, згідно з яким вважати такими, що звільнено в запас керуючись пп.є п.1 ч.8 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу відповідно до Указу Президента України від 26.09.2016 №411/2016 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 №15 «Про часткову мобілізацію»:
Капітана ОСОБА_1 бувшого начальника зв`язку командира взводу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , звільненого наказом Командира Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.04.2015 №347, який знаходився з 28.08.2015 у самовільному залишенні військової частини згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240;
На підставі перебування капітана ОСОБА_1 у самовільному залишенні військової частини згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240, як такому, що обов`язки військової служби не виконував, передбачені наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008, види грошового забезпечення, не виплачувати.
Водночас, суд звертає увагу на те, що постановою суду від 26.11.2015 у справі №817/3114/15 встановлено, що відповідач був зобов`язаний виконати вимоги Указу Президента України №15/2015 в частині демобілізації позивача, та вимоги наказу від 30.04.2015 №347 Командувача Сухопутний військ Збройних Сил України, яким звільнено з військової служби у запас капітана ОСОБА_1 начальника зв`язку командира взводу. При цьому, наявність у відповідача претензій щодо завданої позивачем майнової шкоди (виявлена нестача майнових цінностей), не являється підставою для відмови у виключенні позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , оскільки дане питання може бути вирішене відповідачем незалежно від перебування особи у таких списках. Таким чином, бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 є протиправною, а відтак командир військової частини НОМЕР_2 зобов`язаний виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , на виконання Указу Президента України №15/2015 та наказу Командувача Сухопутний військ Збройних Сил України від 30.04.2015 №347.
Тобто, вказаним судовим рішенням чітко визначено, що на момент його прийняття ОСОБА_1 звільнено зі служби наказом Командира Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.04.2015 №347 на підставі Указу Президента України від 26.09.2016 №411/2016 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 №15 «Про часткову мобілізацію», однак не виключено зі списків особового складу частини, що і було предметом спору.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до частини 8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: після прийняття рішення про демобілізацію: призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України.
Таким чином, ОСОБА_1 звільнено зі служби в Збройних Силах України 30.04.2015 наказом від 30.04.2015 №347, однак позивач продовжував проходження військової служби до її закінчення відповідно до вимог частини 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Водночас, ні наказом Командира Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.04.2015 №347, ні таким судовим рішенням не встановлено, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в Збройних Сила України на підставі пп.є п.1 ч.8 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Не встановлено також і того, що ОСОБА_1 знаходився з 28.08.2015 у самовільному залишенні військової частини згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240. Вказаний наказ відсутній в матеріалах справи та жодним чином не був згаданий відповідачем в ході розгляду справи судом.
Більше того, таке формулювання наказу від 25.12.2017 №179 як: «Вважати такими, що ЗВІЛЬНЕНО в запас керуючись пп.є п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» … який знаходився з 28.08.2015 у самовільному залишенні військової частини згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240», фактично є підміною підстав звільнення ОСОБА_1 зі служби в Збройних Сила України, визначених наказом від 30.04.2015 №347, що не передбачено чинним законодавством України.
Відповідно до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням (п.243).
Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік (п.242).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність наказу від 25.12.2017 №179, прийнятого командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 26.11.2015 у справі №817/3114/15, в частині формулювання: «Вважати такими, що ЗВІЛЬНЕНО в запас керуючись пп.є п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» … який знаходився з 28.08.2015 у самовільному залишенні військової частини згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240», оскільки у такий спосіб суб`єкт владних повноважень намагається перекласти відповідальність за неналежне виконання умов звільнення з військової служби на особу, яка вже звільнена, однак в силу протиправних дій такого суб`єкта продовжує проходження такої служби до її закінчення.
Крім того, прийняття вказаного наказу призволо до виконання судового рішення не у спосіб, визначений таким рішенням та, як наслідок, знівельовано саму суть судового рішення.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, прийнятих у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії», зазначає, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».
За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч.6 ст.383 КАС України).
Частиною 1 статті 249 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Відтак, на виконання ч.4 ст.249 КАС України, суд зазначає, що командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 при прийнятті наказу від 25.12.2017 №179 в частині формулювання: «Вважати такими, що ЗВІЛЬНЕНО в запас керуючись пп.є п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» … який знаходився з 28.08.2015 у самовільному залишенні військової частини згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240», порушено положення ст.129-1 Конституції України, ст.14, ст.370 КАС України, ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.242, п.243 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Разом з тим, судом, на виконання ч.5 ст.249 КАС України, встановлюється командиру військової частини НОМЕР_3 строк для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, до 30.04.2019.
Водночас, суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що судовим рішенням від 26.11.2015 у справі №817/3114/15 не досліджувалися обставини щодо його грошового забезпечення, а лише бездіяльність відповідача щодо невиключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та щодо неподання на розгляд відповідної комісії довідки за встановленою формою згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, сувернітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413.
Більше того, у поданій суду заяві, особа-позивач просить стягнути з відповідача грошове забезпечення за період з 01.09.2015 по 25.12.2017, в той час, як в силу вимог ст.383 КАС України заявник може звернутися до суду із вимогами у такій заяві лише про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або про визнання порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Таким чином, зазначені у заявником обставини щодо стягнення з відповідача грошового забезпечення не пов`язані з виконанням судового рішення у справі №817/3114/15.
Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.
З огляду на викладене, заява позивача підлягає до часткового задоволення.
Оскільки заявник звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то підстави для застосування положень ст.139 КАС України у суду відсутні.
Керуючись ст.ст.166-167, 241, 249, 254, 256, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постановити окрему ухвалу про виявлені під час розгляду заяви порушення закону, яку довести до відома суб`єктів владних повноважень, командира військової частини НОМЕР_3 та Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли встановленому судом порушенню закону шляхом виключення з наказу від 25.12.2017 №179 формулювання: «Вважати такими, що ЗВІЛЬНЕНО в запас керуючись пп.є п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» … який знаходився з 28.08.2015 у самовільному залишенні військової частини згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240».
Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_3 повідомити Рівненський окружний адміністративний суд про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, у строк до 30.04.2019.
Заяву ОСОБА_1 в частині стягнення грошового забезпечення за період з 01.09.2015 по 25.12.2017 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд (пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України)

Суддя Щербаков В.В.