Справа № 504/3628/18
Суддя: Барвенко В. К.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 504/3628/18
Провадження № 2-а/504/12/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді -Барвенко В.К.,

при секретарі - Мельниковій В.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного судового провадження, адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , до Інспектора роти 3 батальйона 3 УПП в Одеській області лейтенанта поліції Павленко Валентина Анатолійовича, про скасування постанови від 28.09.2018 року серії ЕАВ № 629006 про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із адміністративним позовом до Інспектора роти 3 батальйона 3 УПП в Одеській області лейтенанта поліції Павленко Валентина Анатолійовича, яким просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ № 629006 від 28.09.2018 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

15.10.2018 року ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області відкрито спрощене провадження у справі, до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Управління патрульної поліції в Одеській області.

Судове засідання 13.12.2018 року відкладено за клопотанням представника УПП в Одеській області.

26.12.2018 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшли письмові заперечення відповідача на позовну заяву, надано відеозапис моменту фіксування правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис фіксації правопорушення, суд дійшо до висновку, що позовна заява не обгрунтована і не підлягає задоволенню з наступних підстав:

28.09.2018 року інспектором УПП в Одеській області Павленко В.А. склав постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу у сумі 425 грн. за фактом адміністративного правопорушення за частиною2 статті 122 КУпАп у відношенні ОСОБА_1

Як сказано у мотивувальній частині цієї постанови ОСОБА_1 , в м. Одесі, на вул. Миколаївська дорога, 189, о 13.15 год. рухався смугою для реверсного руху позначеною дорожньою розміткою 1.9 при вимкнених сигналах реверсивного світлофора, чим допустив порушення п.п. 8.7.4 ПДР України, відповідальність за що передбачена санкцією частини 2 статті 122 КУпАп.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін у спрощеному порядку, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 122 ч.2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Об`єктивна сторона указаного у постанові правопорушення виражається у проїзді на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Пунктом 8.7.4 ПДР України визначено, що для регулювання руху транспортних засобів на вулицях, дорогах або по смугах проїзної частини, напрямок руху на яких може змінюватися на протилежний, застосовуються реверсивні світлофори з червоним X-подібним сигналом і зеленим сигналом у вигляді стрілки, спрямованої вниз. Ці сигнали забороняють або дозволяють рух по смузі, над якою вони розташовані. Основні сигнали реверсивного світлофора можуть бути доповнені жовтим сигналом у вигляді стрілки, нахиленої по діагоналі вниз праворуч, увімкнення якого забороняє рух по смузі, позначеній з обох боків дорожньою розміткою 1.9, і інформує про зміну сигналу реверсивного світлофора та необхідність перестроювання на смугу руху праворуч. При вимкнених сигналах реверсивного світлофора, що розташований над смугою, позначеною з обох боків дорожньою розміткою 1.9, в`їзд на цю смугу заборонено.

Пунктом 8.7.3 ПДР України визначено, що сигнали світлофора мають такі значення:

а) зелений дозволяє рух; б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора. Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло; г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків.

Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух; є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу; ж) чорні контурні стрілки на червоному і жовтому сигналах не змінюють значення цих сигналів та інформують про дозволені напрямки руху при зеленому сигналі; з) вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Перегляд наданого інспектором відеозапису дозволяє суду дійти до висновку, що автомобіль Сітроен, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 дійсно 28.09.2018 року в м. Одесі, на вул. Миколаївська дорога, 189, о 13.15 год. рухався смугою для реверсного руху позначеною дорожньою розміткою 1.9 при вимкнених сигналах реверсивного світлофора.

Таким чином наявне порушення п. 8.7.4 ПДР України.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він був вимушений перестроїтись на смугу реверсивного руху оскільки перед ним різко загальмував автобус не знайшли свого підтвердження, оскільки жодного автобусу на відео не зафіксовано, крім того, водій має бути уважним, і, у випадку перешкоди у русі, має не перестроюватись на смугу реверсивного руху, рух якої в певний час заборонений, а вжити заходів аж до повної зупинки власного транспортного засобу.

Суд вважає, що для вирішення питання щодо правомірності притягнення особи за порушення зазначених вимог ПДР України перш за все необхідно встановити факт проїзду на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідач представив суду докази порушення ОСОБА_1 проїзду на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, зокрема, відеозапис, який досліджений судом в судовому засіданні, і повністю підтверджує висновки інспектора.

Що стосується доводів адміністративного позову про порушення суб`єктом владних повноважень процедури розгляду справи про адмінправопорушення, суд виходить з наступного:

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 надано офіційне тлумачення положенням частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, зміни до ст.258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України.

Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесенихЗаконом України від 14.07.2015 року № 596-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

З огляду на викладене, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку,правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що йому не було роз`яснено права, перелбачені ст. 268 КУпАп, то ці доводи спростовуються змістом оскаржуваної постанови, на звороті якої перелічені права особи, що якої розглядається справа про адміністративне правопорушення.

Крім того, на постанові присутній запис про те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису на постанові та від її отримання.

Так само зміст постанови повністю роз`яснює порядок її оскарження, тому і цей довод ОСОБА_1 не є слушним.

При таких обставинах, постанова у справі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 ч.2 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. є правомірною.

В п. 58 Рішення у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Решта доводів позову зводиться до власного розуміння та трактування позивачем положень діючого законодавства, тому суд не вважає необхідним надавати відповіді на ці аргументи, крім того вони не є основними.

Позивач звільнений законом від сплати судового збору.

Таким чином, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 139, 241, 257-262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , - відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя В.К. Барвенко