Справа № 334/2673/18(2-а/334/198/18)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2019 року м. Дніпросправа № 334/2673/18(2-а/334/198/18)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2018 (головуючий суддя Козлова О.О., повний текст рішення складено 19.11.2018)

у справі за позовом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про скасування постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, звернулось до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в якому просило суд скасувати постанову державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору.

Позов обґрунтовано тим, що постанова головного державного виконавця Фесенко Ю.В. від 03.04.2018 ВП № 55477940 в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800 грн. є незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки постанова Ленінського районного суду від 02.11.2017 року у справі 334/5724/17-а, була виконана Управлінням пенсійного фонду у добровільному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що у відповідача станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку були відсутні, а також враховуючи обов'язок державного виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, суд зробив висновок про відсутність підстав для скасування постанови від 03.04.2018 ВП №55477940 про стягнення виконавчого збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивачем в добровільному порядку виконано судове рішення після набрання ним законної сили, а тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Відповідачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу згідно якого просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що боржником виконано рішення саме після відкриття виконавчого провадження, при цьому, в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження не виконано; вказує, що законодавством визначено вичерпний перелік підстав для звільнення від сплати виконавчого збору, однак, жодна з зазначених підстав не може застосовуватись в даному спорі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень правління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізькій області Фесенко Ю.В. від 09.01.2018 р. ВП№55477940 в порядку ст.ст. 24, 26 закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №334/5724/16-а виданий 18.12.2017 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя. Цією ж постановою державного виконавця надано строк для виконання судового рішення - 10 робочих днів. Стягнуто з боржника судовий збір у розмірі 12800,00 гри., встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5 постанови зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки рішення суду станом на 07.03.2018 року залишалося не виконано, державним виконавцем направлено боржнику вимогу державного виконавця, якою зобов'язав боржника негайно виконати резолютивну частину рішення суду, зазначену у виконавчому листі № 334/5724/16а виданий 18.12.2017 Ленінським районним судом.

14.03.2018 року до Відділу надійшла від боржника заява про закінчення виконавчого провадження оскільки, Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного зонду України м.Запоріжжя призначено пенсію за віком ОСОБА_2 з 07.06.2016 року згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року її звернення за пенсією (2013-2015 роки), здійснено підвищення розміру пенсії на 12,5% зараховано додатково до страхового стажу ОСОБА_2 період проходження нею служби в органах внутрішніх справ з 01.01.2004 року по 26.04.2007 р., при обчисленні доходу для розрахунку пенсії ОСОБА_2 виключено період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.07.2000 р. по 26.04.2007 р., а також проведено відповідний перерахунок та доплату ОСОБА_2 недоотриманих сум пенсії (різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією) з дня її призначення, нараховано до виплати на квітень 2018 року - 63297,19 грн., що підтверджується розпорядженням 801831 від 03.03.2018 року.

26.03.2018 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшла заява про закінчення виконавчого провадження, згідно якої повідомлено, що Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя на виконання постанови Ленінського районного суду від 02.11.2017 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2018 року у справі №334/5724/16-а управлінням 03.03.2018 року призначено пенсію за віком ОСОБА_2 з 07.06.2016 року згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року її звернення за пенсією (2013-2015 роки), здійснено підвищення розміру пенсії на 12,5%, зараховано додатково до страхового стажу ОСОБА_2 період проходження нею служби в органах внутрішніх справ з 01.01.2004 року по 26.04.2007 року, при обчисленні доходу для розрахунку пенсії ОСОБА_2 виключено період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.07.2000 року по 26.04.2007 року. Після виконання рішення суду у справі № 334/5724/16-а за можливості управлінням нарахованого ОСОБА_2 до виплати 22.03.2018 року суму доплати за період з 07.06.2016 року по 31.03.2018 року, в розмірі 63297,19 грн., за додатковою відомістю №3, у відповідності до абзацу 4 пункту 13 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрі України від 30.08.1999 № 1596, що підтверджується Списком №3 на зарахування пенсій, соціальної допомоги на поточні рахунки в ПАТ "Приватбанк".

02.04.2018 року, керуючись вимогами п.9 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За змістом статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України, що на час виникнення спірних правовідносин становило 12800 гривень.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

З аналізу зазначених норм закону вбачається, що зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору є обов'язком державного виконавця.

Водночас, частиною дев'ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач стверджує, що рішення суду було виконано, після набрання постановою від 02.11.2017 року законної сили, а тому у відповідача не було підстав для стягнення з нього виконавчого збору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, реальне виконання рішення суду відбулося у березні 2018 року, тобто після винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2018 року (а.с. 6, 17, 18,).

Враховуючи те, що у відповідача станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку були відсутні, а також враховуючи обов'язок державного виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з яким також погоджується колегія суддів апеляційного суду щодо відсутності підстав для скасування постанови від 03.04.2018 ВП №55477940 про стягнення виконавчого збору.

Така ж правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 338/515/17.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

В повному обсязі постанова виготовлена 15.03.2019.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров