Справа № 171/67/19
Суддя: Кодрян Л. І.
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 171/67/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2019 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області:

у складі головуючої - судді Кодрян Л.І.

за участю секретаря судового засідання Титаренко Л.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Апостолове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №94 Апостолівського ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора СРПП №94 Апостолівського ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 939566 від 02.01.2019 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн., а провадження по справі закрити за відсутністю події і складу правопорушення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що 02.01.2019 року близько 17.30 год. він на автомобілі НОМЕР_1 приїхав додому на вул.Озерну, 21, в м.Апостолове та зїхав з проїзної частини дороги на прилеглу до його гаража та двору територію і зупинив автомобіль та вийшов з нього. Коли він почав відчиняти ворота гаража до його двору підїхав поліцейський автомобіль з якого до нього вийшли працівники поліції та заявили, що він знаходиться в стані алкогольного спяніння. Працівник поліції наполягав на проходженні медичного огляду для встановлення стану алкогольного спяніння, але ОСОБА_1 запропонував пройти тест на місці, на що працівник поліції йому відмовив. Виконуючи вимогу працівника поліції позивач разом з поліцейським на їхньому автомобілі поїхав до Апостолівської районної лікарні. Пройшовши алкотест в лікарні лікар йому повідомив, що він знаходиться в стані алкогольного спяніння, після чого позивач разом з поліцейськими поїхав до відділу поліції для складання протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому поліцейський вимагав від нього посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль, які в той час знаходилися в автомобілі. Однак, поліцейський заявив, що вказані документи мають знаходитися у нього і вразі їх відсутності на момент перевірки він має сплатити штраф за порушення ПДР передбачений ч.1 ст.126 КУпАП та видав йому постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Вважає вищезазначену постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправною та просить її скасувати, закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 16.01.2019 року дану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала обґрунтовуючи його доводами викладеними в адміністративному позові, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 допитаний в судовому засіданні як свідок пояснив, що 02.01.2019 року близько 18.00 год. керуючи автомобілем ВАЗ 21043 рухався на несправному автомобілі додому від вул.Мічуріна, 33а, на вул.Озерну, 21. Підїхавши до свого гаражу за ним підїхала поліція. Він пояснив їм, що машина знаходиться в несправному стані, але працівники поліції зауважили, що він знаходиться в стані алкогольного спяніння, після чого вони поїхали до Апостолівської ЦРЛ де він пройшов тест, який показав, що він знаходиться в стані алкогольного спяніння. Потім вони проїхали до відділення поліції де у нього попросили документи, на що він повідомив, що документи залишилися в машині. Після чого працівник поліції склав протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Пояснив, що в той день він погано себе почував, оскільки напередодні був на зміні і не спав майже 36 годин, був втомлений та мав тиск.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною позивача. 02.01.2019 року ввечері вона та ОСОБА_5 їхали з позивачем від вул.Мічуріна до вул.Озерної, автомобіль був несправний. Коли вони підїхали додому, вона знаходилась в машині в той час як чоловік відкривав калитку та гараж. Побачила як працівники поліції його забрали, а документи залишилися в барсетці в бардачку машини.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що є зятем позивача. 02.01.2019 року ввечері він та ОСОБА_4 їхали з позивачем від вул.Мічуріна на вул.Озерну. Машина, на якій вони рухалися була несправна, коли він вийшов з машини то побачив, що працівники поліції направилися до двору тестя. Потім теща зателефонувала і сказала, що позивача забрали в поліцію, а машину залишили. Барсетка позивача залишилася в машині, вважає, що там були документи на автомобіль.

Відповідач в судове засідання для розгляду даної справи не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та повісток, копію ухвали отримав, відзиву до суду не надав, будь-яких заяв до суду не надходило.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позовну заяву до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області подано 14.01.2019 року (а.с.1).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом 14.01.2019 року щодо оскарження постанови від 02.01.2019 року (а.с.14) не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку.

Суд, вислухавши позивача, допитаного, як свідка, представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 939566 від 02.01.2019 року на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 грн. за керування автомобілем НОМЕР_2, без посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційних документів (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ № 788748 власником транспортного засобу ВАЗ 21043 ЗНГ є ОСОБА_6 (а.с.10).

Відповідно до довіреності від 05.12.2014 року НАЕ 357769 ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_1, ОСОБА_7 розпоряджатися від його імені, а також при здійсненні повноважень за довіреністю керувати автомобілем марки ВАЗ, модель 21043 ЗНГ, 1999 року випуску (а.с.11).

Згідно посвідчення водія від 08.02.2000 року № 373378 ОСОБА_1 видано вказане посвідчення на керування транспортними засобами категорії В (а.с.13).

В вищевказаних письмових доказів встановлено, що посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи на автомобіль наявні у позивача.

Крім того, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП спростовано в судовому засіданні свідками ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зазначили, що 02.01.2019 року коли позивач з працівниками поліції поїхав у відділення поліції документи залишив в автомобілі.

Докази належності позивачу автомобіля марки ВАЗ, модель 21041 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення, однак будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, в графі «до постанови додається» не зазначено будь-яких доказів.

В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Всупереч даним вимогам, суб'єктом владних повноважень жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на ОСОБА_1 штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП, не було в наявності та відповідно, не долучено до матеріалів справи.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатисґ як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в судове засідання не з'явився, будь-яких доказів на підтвердження обставин зазначених в оскаржуваній постанові не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що дії поліцейського при складанні постанови відносно позивача є протиправними, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача в частині закриття провадження по справі, така вимога задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.284 КУпАП, орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить рішення, одним з яких є закриття справи. Постанови про закриття справи виноситься за наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу, в тому числі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки способом захисту прав та інтересів особи у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення належить вирішувати в тому випадку коли було безпосередньо відкрито вказану справу, тому, суд вважає, що вимоги позивача щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягають задоволенню, оскільки позивачем визначено спосіб захисту порушеного права, який не передбачений чинним законодавством.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 77, 159, 241-246, 255, 268,286,295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП №94 Апостолівського ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 939566 від 02.01.2019 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки передбачені ст.286 КАС України та в порядку ст. 297 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 березня 2019 року.

СуддяОСОБА_8