Справа № 460/363/19
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року м. Рівне №460/363/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - відповідач, Рівненський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області), за змістом якого просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору, винесену 28.01.2019 головним державним виконавцем Рівненський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Полюховичем Р.М. по ВП №43556368 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області виконавчого збору в розмірі 44907,44 грн.

В обґрунтування поданого позову позивач вказав, що у зв'язку із простроченням виконання ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором від 19.03.2007, 30.09.2010 Рівненським міським судом у справі №2 6452/2010р. за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки було винесено рішення, відповідно до якого вирішено стягнути із ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 447254 гривні 40 копійок заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а саме квартиру АДРЕСА_1. На виконання цього рішення було видано 4 виконавчі листи, стосовно кожного із боржників, в тому числі і окремо на ОСОБА_1, які пред'явлено до виконання до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області. 06.06.2014 відповідачем відкрито виконавче провадження №43556368 щодо виконання виконавчого листа №2 6452/2010р., боржником по якому був ОСОБА_1

Повідомив, що 28.01.2019 головним державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Полюховичем Р.М. по ВП №43556368 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Також 28.09.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 44907,44 грн. на користь відповідача, оскільки виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Позивач вважає зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позаяк відповідно до ст. 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Отже, позивач несе відповідальність перед стягувачем в межах вартості 1/4 частки у праві власності на квартиру, а саме, не більше 111813,60 грн.

На думку позивача, державним виконавцем виконавчий збір в розмірі 10% було вирахувано із загальної заборгованості, розмір якої становить 447254,40 грн., а не із суми в межах якої відповідає позивач, що суперечить ст. 11 Закону України "Про іпотеку" та ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження".

За наведених обставин, позивач просив визнати оскаржену постанову незаконною та скасувати.

Ухвалою судді від 21.02.2019 позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк тривалістю не більше 10 днів з дня вручення йому ухвали для усунення недоліків позовної заяви. У вказаний строк позивач допущені недоліки усунув, відтак позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду.

Ухвалою від 13.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено справу до судового розгляду за правилами ст. 287 КАС України та призначено розгляд справи на 21.03.2019, про що учасників справи повідомлено належним чином відповідно до ч.ч.1,2 ст.268 КАС України.

Згідно з ч.4 ст.287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не подав.

Сторони у судове засідання не з'явились. Позивач 21.03.2019 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості скористатись правничою допомогою адвоката через центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Суд враховує, що позивача було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 268 КАС України шляхом направлення 14.03.2019 тексту повістки на повідомлену ОСОБА_1 електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 та шляхом направлення ухвали від 13.03.2019 і повістки на поштову адресу, повідомлену позивачем, які отримані ним 15.03.2019 (а.с.30,34).

Суд вважає, що за наведених обставин, позивач мав достатньо часу скористатись правничою допомогою, а відтак причини неприбуття у судове засідання позивача суд вважає необґрунтованими.

Відповідач причини неприбуття судове засідання суду не повідомив.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Необхідність заслухати свідка чи експерта в даній справі відсутня.

З огляду на наведене, суд вважає можливим розглянути справу в письмовому провадженні.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З'ясувавши доводи позивача, викладені в позовній заяві, встановивши обставини справи відповідно до наданих позивачем та дослідженими судом доказами, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням такого.

Суд встановив, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №108397689, дата формування 20.12.2017, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Розділ відомості з Державного реєстру іпотек містить відомості щодо обтяження реєстраційний номер 4653772, тип обтяження - іпотека, зареєстровано 22.07.2008 на підставі додаткового договору, р. №2990, 22.07.2008, ОСОБА_5, ВКК №628494, об'єкт обтяження - квартира, адреса: АДРЕСА_1, номер РПВН: 18102091. Іпотекодержателем зазначено: ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", іпотекодавцями: ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 (а.с.11-12).

Рішенням Рівненського міського суду від 30.09.2010 у справі №2-6452/10 позов Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" 447254 гривні 40 копійок заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.36-38).

Рівненським міським судом 24.01.2013 видано виконавчий лист про примусове виконання рішення суду в справі №2-6452/10, за змістом якого суд вирішив: стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" 447254,40 грн. заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8).

05.06.2014 державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Коженов С.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду від 24.01.2013 №2-6452/2010 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 447254,40 грн заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та 1700 грн, витрат по оплаті державного мита та 120 грн, витрат на ІТЗ розгляду справи. Пунктами 2, 3 вказаної постанови зазначено: боржнику добровільно виконати виконавчий документ в строк до 11.06.2014; при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій (а.с.43-44).

28.01.2019 головний державний виконавець Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Полюхович Р.М. (далі - головний державний виконавець) виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №43556368 з примусового виконання виконавчого листа №2-6452/10, виданого 24.01.2013 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" 447254,40 грн. заборгованості за кредитним договором. Боржником у виконавчому провадженні зазначено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено, що стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій винесено в окремі виконавчі провадження (а.с.9).

Постановою головного державного виконавця від 28.01.2019 ВП №43556368 постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 44907,44 грн (а.с.10).

Вважаючи протиправною постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору від 28.01.2019 ВП №43556368 у розмірі 44907,44 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами 1, 2 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною п'ятою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 7 статті 51 Закону №1404-VIII визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Абзацами 6, 7 статті 1 Закону України "Про іпотеку" від 05 червня 2003 року №898-IV (далі - Закон №898-IV) передбачено, що іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Як встановлено судом, відповідно до рішення Рівненського міського суду від 30.09.2010 у справі №2-6452/10 було вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість в сумі 447254,40 грн. за кредитним договором, в рахунок якої звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності, зокрема, і позивачу ОСОБА_1 При цьому, ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири, що є предметом іпотеки.

Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1, який не був позичальником за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", мав правовий статус майнового поручителя, як особи, що передала належну їй на праві власності частку в об'єкті нерухомого майна в іпотеку, для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.11 №898-IV, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

З огляду на наведену норму матеріального закону, суд вважає, що поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості майна, переданого ним у заставу.

Як встановлено Рівненським міським судом у рішенні від 30.09.2010 у справі №2-6452/10, 19.03.2007 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким останнім було отримано кредитні кошти в сумі 59160 доларів США строком до 17.03.2017. Відповідно до кредитного договору та графіку погашення кредиту відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту щомісячними платежами у розмірі 1/120 від суми ліміту отриманого кредиту та відсотки за користування кредитними коштами. З дня видачі кредиту за кредитним договором відповідачем було здійснено погашення заборгованості частково.

Рівненським міським судом також встановлено, що згідно з договором іпотеки від 19.03.2007, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, останнім, спільно з ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 було надано в іпотеку трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведених обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 був майновим поручителем у іпотечному договорі та несе відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості належного йому майна, переданого в іпотеку, тобто 1/4 частини вищевказаної квартири, суд вважає, що державним виконавцем протиправно визначено суму виконавчого збору 44907,44 грн, виходячи із загальної суми заборгованості за кредитним договором 447254,40 грн, адже у позивача відсутнє зобов'язання по погашенню всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, за Рекомендацією № R (80) 2 комітету державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Відтак, повноваження щодо визначення розміру виконавчого збору, що підлягає стягненню із боржника у виконавчому провадженні, є дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами Закону №1404-VIII. Таким чином, встановивши протиправність визначення державним виконавцем суми виконавчого збору, суд не може перебирати на себе повноваження державного виконавця та визначати вірний розмір виконавчого збору. Отже, оскаржена позивачем постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню повністю.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 цього Кодексу встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач не виконав процесуального обов'язку доказування та не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість позовні вимоги відповідають обставинам справи, ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені належними й допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню повністю.

Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (вул. Замкова, буд. 22-а, м. Рівне, 33000, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору, винесену 28.01.2019 головним державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Полюховичем Р.М. по ВП №43556368 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області виконавчого збору в розмірі 449070,44 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (вул. Замкова, буд. 22-а, м. Рівне, 33000, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 березня 2019 року.

Суддя Дорошенко Н.О.