Справа № 620/3730/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3730/18 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Соснівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Соснівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Соснівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови відповідачів у призначенні позивачу пенсії, зобов'язання Сосницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з дня набуття права на таку пенсію, тобто з 21 липня 2018 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сосницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України, оформлене протоколом від 26 вересня 2018 року № 10, про відмову у призначенні пенсії.

Зобов'язано Сосницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати пенсії ОСОБА_3 за віком на пільгових умовах в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позиція апелянта обґрунтована тим, що відповідно до поданих позивачем документів, пільговий стаж роботи трактористом підтверджується з 01 січня 1984 року по 31 грудня 1985 року, з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1990 року, з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1998 року, а стаж роботи на цій посаді за 1981-1983 роки, за 1986-1987 роки, за 1991 рік - за фактичною тривалістю, за 1999 рік (303 трудодні), за 2000 рік (7 місяців 29 днів) та з 01 січня 2001 року по 31 серпня 2001 року (4 місяці 20 днів) підтверджений актами перевірки на підставі первинних документів, що не дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Оскільки сторони до суду не з'явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 серпня 2018 року у зв'язку з досягненням 55-річного віку позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 34-35).

Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, було розглянуто заяву позивача про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 13 вересня 2018 року № 72, яким підтверджено ОСОБА_3 пільговий стаж роботи на посаді тракториста з 01 січня 1984 року по 31 грудня 1985 року, з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1990 року з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1998 року, а стаж роботи на цій посаді за 1981-1983 роки, за 1986-1987 роки, за 1991 рік - за фактичною тривалістю, а за 1999 рік (303 трудодні), за 2000 рік (7 місяців 29 днів) та з 01 січня 2001 року по 31 серпня 2001 року (4 місяці 20 днів) підтверджено відповідно до даних про спеціальний стаж, що зараховується до трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 43-45).

За наслідками розгляду заяви позивача, Сосницьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України було прийнято рішення, оформлене протоколом від 26 вересня 2018 року № 10, про відмову у призначенні пенсії у зв'язку з недостатністю пільгового стажу. Всього загальний страховий стаж позивача становить 30 років 04 місяці 05 днів, пільговий стаж становить 18 років 18 днів (а.с. 46).

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до трудової книжки колгоспника та архівної довідки архівного відділу Коропської районної державної адміністрації від 03 липня 2018 року № 83 в періоди з 1981 року по 29 листопада 2001 року позивач працював трактористом в колгоспі «Родина», яке в 1992 році було реорганізовано в КДСП «»Колос», а в 2000 році - в ПСП «Колос» (а.с. 36-38, 89).

Так, позивачем було надано як до пенсійного органу, так і до суду копію трудової книжки колгоспника на ім'я ОСОБА_3, в якій містяться дані про відпрацьовані вихододні з 1981 по 2001 роки та встановлені мінімуми вихододнів за вказані роки, які засвідчені підписами уповноважених осіб, однак кількість відбитків печаток не відповідає кількості записів по роках. Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже й не може впливати на її особисті права (аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 13 Закону є необґрунтованим і протиправним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до п. «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Частина 3 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310.

Відповідно до п.1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п.5 Основних Положень).

Згідно п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до п.13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що відсутність відповідних уточнюючих довідок для підтвердження спеціального трудового стажу може бути підставою для відмови у призначенні пенсії лише у тому випадку, коли відповідні відомості не містять записи трудової книжки.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка позивача містить необхідні відомості, що підтверджують його стаж роботи трактористом, необхідний для призначення пенсії на підставі п. «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відсутність інших документів на підтвердження пільгового трудового стажу, як вірно зазначено судом першої інстанції, не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним загального трудового та пільгового стажу.

При цьому, відсутність документів в державних архівах і, як наслідок, не підтвердження уточнюючими довідками встановленого мінімуму вихододнів позивача лише за певний період, а не за весь спеціальний стаж, не залежить від його волі та не може бути підставою для відмови в призначенні пільгової пенсії. Слід зазначити, матеріали справи містять довідки Комунальної установи Коропської районної ради «Трудовий архів Коропського району» Чернігівськох області щодо підтвердження даних про вихододні ОСОБА_3 за період з 1981 по 2001 року, за виключенням кількох місяців (а.с.40, 42, 71, 73). Також вказаною установою видано довідки про підтвердження відомостей щодо заробітної плати позивача (а.с.75-78).

З урахуванням наведеного, а також з огляду на те, що відповідачами не заперечується робота ОСОБА_3 трактористом, суд вважає за можливе здійснити розрахунок пільгового трудового стажу позивача за записами, що містяться в трудовій книжці колгоспника.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з дня набуття права на таку пенсію, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Соснівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку