Справа № 826/4338/17
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4338/17 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_3 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 10.02.2015р. № 004-28561-100215 укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ «Дельта Банк» та застосування наслідків недійсності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 № 813;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 10.02.2015р. № 004-28561-100215 у розмірі 173 597, 17 грн. в еквіваленті 6400,0 доларів США за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, оскаржувана ухвала винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.09.2015 року протоколом засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», призначеної наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» від 29.05.2015 року №408, затверджено результати перевірки якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та перелік відповідних правочинів викладено в додатку №1 до вказаного протоколу. Також відповідно до зазначеного протоколу запропоновано Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» видати відповідний наказ щодо виявлення договорів банківського вкладу (депозиту), за якими кошти на вкладі рахунки були перераховані іншими фізичними особами, та які є нікчемними згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та щодо застосування наслідків такої нікчемності.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. 16.09.2015 року видано наказ № 813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями».

Листом ПАТ «Дельта Банк» від 23.09.2015р. № 8821/2395 позивача повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) №004-28561-100215 від 10.02.2015р. укладеного між АТ «Дельта Банк» та позивачем, згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». (а.с. 17)

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується позивачем в адміністративному позові, вищезазначений лист отримано позивачем в вересні 2015 року (а.с. 5, 31)

Однак, як вбачається зі штампу Окружного адміністративного суду міста Києва позивач через представника звертається до суду лише 27.03.2017 року.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при зверненні до суду пропустив шестимісячний строк звернення.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Перш за все, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (чинній на час звернення до суду), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України (в редакції чинній на момент звернення до суду), адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з ч. 2 ст. 100 КАС України (в редакції чинній на момент звернення до суду), позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції чинній на момент розгляду справи), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

З системного аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції позивач наголошував, що бажання позивача врегулювати спір в досудовому порядку, призвело до тривалої переписки з відповідачами, однак в результаті, позивачу так і не вдалось врегулювати спір в досудовому порядку та отримати належні на його думку докази.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується позивачем в адміністративному позові, про порушення своїх прав позивач дізнався у вересні 2015 року, в результаті отримання повідомлення про нікчемність, однак, як вбачається зі штампу Окружного адміністративного суду міста Києва позивач звертається до суду лише 27.03.2017р., тобто більше ніж через півтора року після того, як йому стало відомо про порушення своїх прав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про тривалу переписку з відповідачами та необхідність отримання додаткових доказів не слід приймати до уваги, як такі що підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки фактично відсутні непереборні обставини, які перешкоджали звернутись до суду для захисту своїх прав. Таким чином, позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду з позовом раніше і подати до суду клопотання про витребування додаткових доказів, якщо вважав, що вони є необхідними для прийняття рішення у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем при зверненні до суду, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення, а підстави для його поновлення відсутні, а отже рішення про залишення позову без розгляду відповідає вимогам Закону.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана ухвала прийнята відповідно до норм процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма