Справа № 826/2800/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2800/17 Головуючий у 1 інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Фармлогістика" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство "Фармлогістика" звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив визнати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 18 листопада 2016 р. № та №, від 23 листопада 2016 р. № та без номера і без дати на суму 5 718,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 4 146,85 грн. та на суму 50 996,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 38 231,62 грн. протиправними і скасувати їх.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 18 листопада 2016 року № та №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві без номера та без дати, яким Приватному підприємству "Фармлогістика" визначено суму грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 89 228,60 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 50 996,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 38 231,62 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві без номера та без дати, яким Приватному підприємству "Фармлогістика" визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 865,15 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 5 718,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 146,85 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем законно та в межах повноважень податкового органу.

11 лютого 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Приватного підприємства "Фармлогістика" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку «Фармлогістика» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, за результатами якої складено акт від 02.11.2016 №450/26-15-14-02-02/36311997 (далі - акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки, контролюючим органом встановлено зокрема наступні порушення ПП «Фармлогістика» вимог законодавства:

- підпункту "е" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України щодо заниження податку на доходи фізичних осіб, а саме: не утриманий податок з доходу працівника ОСОБА_5, отриманого у вигляді оплати за послуги мобільного зв'язку по виставлених рахунках-фактурах (послуги з міжнародного роумінгу); заниження військового збору внаслідок не оподаткування військовим збором суми коштів, виплачених фізичній особі згідно договору оренди приміщення, укладеного з ОСОБА_6, з сум орендної плати утримувався податок, однак, не утримано військовий збір;

- в порушення пункту 160.1 статті 160 Податкового кодексу України позивач не сплатив до бюджету 15% від суми виплачених коштів нерезидентам Lubandy Logistic Servises e, U та RID Logistic Solutions Gmbh у вигляді інжинірингу;

- статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" встановлено порушення термінів розрахунків в іноземній валюті по експортних контрактах з нерезидентами ALLMed International Inc., BC PHARMA BV LUGANO BRANCH, BIOPHYT HOLDINGS LTD, AMERICAN NORTON CORPORATION, UNIPHARM Inc., Emfor International Ltd, M-INVEST LTD, Vogt Medical Vertrieb Gmbh, Reckitt Benckiser Hungaru Kft та встановлено дебіторську заборгованість по експортним контрактам з вказаними нерезидентами;

- пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року №15-93 в частині недекларування валютних цінностей.

На підставі акту перевірки від 02.11.2016 р. №450/26-15-14-02-02/36311997, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 18 листопада 2016 року №, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" за порушення статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" до ПП "Фармлогістика" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені за платежем пеня за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 1 028 781,42 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 18 листопада 2016 року №, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року №15-93, за порушення пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року №15-93 до ПП "Фармлогістика" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій та/або пені, у розмірі 2 040,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС від 23 листопада 2016 року №, згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення пункту 160.1 статті 160 Податкового кодексу України ПП "Фармлогістика" визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 283 841,00 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 227 073,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 56 768,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС без номера та без дати, згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення підпунктів 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України ПП "Фармлогістика" визначено суму грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 89 228,60 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 50 996,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 38 231,62 грн.

Податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС без номера та без дати, згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення підпункту "е" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України ПП "Фармлогістика" визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 865,15 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 5 718,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 146,85 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Щодо порушення термінів розрахунків в іноземній валюті, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. На даних бухгалтерського обліку ґрунтується фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Первинні документи по відображенню господарських операцій являються основою і для податкового обліку.

Первинний документ, згідно з визначенням ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Колегія суддів вказує, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Відповідно до п. 44.1, п.п. 44.3 - 44.5 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно частини першої статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України, відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Отже, пеня стягується залежно від суми неодержаної виручки або вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення; при цьому граничний строк зарахування виручки резидентів в іноземній валюті пов'язаний з фактом виписки вивізної вантажної митної декларації продукції або моментом підписання акта чи іншого документа, що засвідчує виконання робіт.

З акту перевірки вбачається, що ПП "Фармлогістика" станом на 30 червня 2016 року має дебіторську заборгованість по експортних контрактах з нерезидентами ALLMed International Inc на суму 1 213 доларів США, BC PHARMA BV LUGANO на суму 45,50 доларів США, BRANCH, BIOPHYT HOLDINGS LTD на суму 223,62 доларів США, AMERICAN NORTON CORPORATION на суму 101 723,87 доларів США, UNIPHARM Inc. на суму 25,04 доларів США, Emfor International Ltd на суму 22 932,17 доларів США, M-INVEST LTD на суму 1 857,92 доларів США, Vogt Medical Vertrieb Gmbh на суму 10,89 доларів США та Reckitt Benckiser Hungaru Kft на суму 507,11 євро.

Разом з тим, відповідач, не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у ПП "Фармлогістика" заборгованості за операціями із нерезидентами ALLMed International Inc., BC PHARMA BV LUGANO BRANCH, BIOPHYT HOLDINGS LTD, AMERICAN NORTON CORPORATION, UNIPHARM Inc., Emfor International Ltd, M-INVEST LTD, Vogt Medical Vertrieb Gmbh, Reckitt Benckiser Hungaru Kft, зокрема, відповідних зовнішньоекономічних контрактів та первинних документів (актів виконаних робіт).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом оголошено перерву для надання сторонами доказів на підтвердження або спростування вказаних висновків податкового органу.

Представник позивача наполягав, що ПП "Фармлогістика" не має документів, підписаних із нерезидентами, що вказані в акті перевірки, та, відповідно, дебіторської заборгованості, що могла бути підставою для нарахування пені у сфері ЗЕД.

Відповідач не надав суду апеляційної інстанції копій актів виконаних робіт, відносно вищевказаних контрагентів позивача, платіжних доручень, розрахунків строків, які були порушенні після надходження валютної виручки, тощо.

Тобто, податковим органом не підтверджено належними доказами наявність дебіторської заборгованості по контрактах з вищевказаними суб'єктам господарювання.

З огляду на вказане, вірними є посилання позивача про те, що заборгованість у бухгалтерському обліку, що не підтверджена первинним документом, складеним, відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є заборгованістю у розмінні Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" № 185/94, а, отже, не є підставою для стягнення пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, згідно ст. 4 вказаного Закону № 185/94.

Згідно пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

В силу пункту 2.7 статті 2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 року №49, невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період.

Однак, оскільки висновки акта перевірки про наявність дебіторської заборгованості не підтверджуються, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ПП "Фармлогістика" не мало обов'язку подання до контролюючого органу декларацій про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України та знаходяться за її межами, у зв'язку з чим нарахування позивачу штрафних санкцій є безпідставним.

З огляду на вказане, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 18 листопада 2016 року № та № правомірно визнано протиправними та скасовано судом першої інстанції.

Щодо висновків податкового органу про порушення позивачем пункту 160.1 статті 160 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що ПП "Фармлогістика" здійснило сплату нерезидентам у вигляді інжинірингу на загальну суму 142 600,00 євро.

В силу пункту 160.1 статті 160 Податкового кодексу України, будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються, зокрема г) фрахт та доходи від інжинірингу.

За визначенням підпункту 14.1.85 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, інжиніринг - це надання послуг (виконання робіт) із складення технічних завдань, проектних пропозицій, проведення наукових досліджень і техніко-економічних обстежень, виконання інженерно-розвідувальних робіт з будівництва об'єктів, розроблення технічної документації, проектування та конструкторського опрацювання об'єктів техніки і технології, надання консультації та авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а також надання консультацій, пов'язаних із такими послугами (роботами).

З матеріалів справи вбачається, що між Lubandy Logistic Servises e, U. (виконавець) та позивачем (замовник) укладено договір про послуги консалтингу від 01 вересня 2012 року №2012-03-СС, за умовами якого виконавець зобов'язався виконати роботи із розробки технологій та планування складських приміщень митно-ліцензійного складу, а замовник - прийняти та оплатити виконані роботи

Також, між RID Logistic Solutions Gmbh (виконавець) та позивачем (замовник) укладено договір про послуги консалтингу від 01 жовтня 2013 року №RIDAT-CC-2013-03, за умовами якого, виконавець зобов'язався виконати роботи з управління проектами та підтримка при реалізації інвестиційних проектів замовника, а замовник - прийняти та оплатити виконані роботи.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що, виходячи зі змісту правовідносин позивача із нерезидентами, останні надавали ПП "Фармлогістика" послуги консалтингу, а не інжинірингу, як помилково вважає позивач, а тому відображення в акті перевірки порушення підпункту "г" пункту 160.1 статті 160 Податкового кодексу України є помилковим.

Отже, позивачем надано належні докази того, що операції за Договором №2012-03-СС від 01 вересня 2012. укладеним з Компанією Lubandy Logistic Servises e, U. та Договором № RIDAT-CC-2013-03 від 01 жовтня 2013 р. укладеним з Компанією RID Logistic Solutions Gmbh, є консалтинговими та не підпадають під визначення послуг «інжинірингу», відповідно до норм пп. 14.1.85 п. 14.1 ст. 14 ПКУ.

Крім того, відповідно до підпункту "и" пункту 160.1 статті 160 Податкового кодексу України, будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею, а саме інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів/виконаних робіт/наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Апелянтом не спростовано, що отримані нерезидентами доходи є виручкою від реалізації послуг, а тому не підлягають оподаткуванню. Також, не надано доказів, які б підтверджували виплату позивачем на користь нерезидентів Lubandy Logistic Servises e, U. та RID Logistic Solutions Gmbh будь-яких доходів.

Отже, відповідач не довів суду необхідність сплати позивачем податку на прибуток іноземних юридичних осіб, що, як вірно вказано судом першої інстанції, є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 23 листопада 2016 року №.

Щодо висновків акта перевірки про заниження військового збору та податку на доходи фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту "е" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Підпунктами 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно висновків акту перевірки, позивач не утримав податок з доходу працівника ОСОБА_5, отриманого у вигляді оплати за послуги мобільного зв'язку по виставлених рахунках-фактурах (послуги з міжнародного роумінгу).

Разом з тим, міжнародний роумінг - послуга, яка передбачає можливість користуватися мобільним телефоном за кордоном без зміни сім-картки та мобільного оператора.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є директором ПП "Фармлогістика". Позивач вказує, що ОСОБА_5 не перебував за кордоном, що підтверджується відсутністю відміток про перетин кордону у копії закордонного паспорта ОСОБА_5 (том 1, а.с. 244-261).

Виходячи із визначення роумінгу, ОСОБА_5 повинен користуватися мобільним зв'язком за межами України.

Однак, матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_5 користувався послугами міжнародного роумінгу. Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що директор ПП "Фармлогістика" ОСОБА_5 за перевірений період виїжджав за межі України та користувався мобільним зв'язком за рахунок позивача, що свідчить про необґрунтованість висновків акта перевірки у цій частині.

Отже, відповідач не надав суду доказів, які б вказували, що ОСОБА_5 отримував від позивача дохід у вигляді оплати за послуги мобільного зв'язку по виставлених рахунках-фактурах (послуги з міжнародного роумінгу).

За таких обставин, колегія суддів враховує доводи позивача про те, що в даному випадку, витрати на послуги мобільного зв'язку, у тому числі, на послуги міжнародного роумінгу, пов'язані з господарською діяльністю П.П. «Фармлогістика», а також з виконанням обов'язків трудового найму та не є додатковим благом, у розумінні пп. 14.1.17 п. 14.1 14 ПК України.

Щодо доводів апелянта про заниження ПП "Фармлогістика" військового збору внаслідок не оподаткування військовим збором суми коштів, виплачених фізичній особі згідно договору оренди приміщення, укладеного з ОСОБА_6, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір:

1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

1.2. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Отже, при виплаті фізичній особі доходів, що є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб, сплачується військовий збір.

Податковим органом під час перевірки встановлено, що позивач утримував податок на доходи фізичних осіб по операціям зі сплати коштів фізичній особі ОСОБА_6 за договором оренди, що визнається позивачем.

Разом з тим, відповідно до платіжного доручення від 12 вересня 2016 року №, копія якого міститься у справі (а.с. 227 т. І), ПП "Фармлогістика" перерахувало до бюджету військовий збір з доходу, виплаченого ОСОБА_6 у розмірі 61 027,07 грн.

Враховуючи те, що на момент перевірки військовий збір з доходу, виплаченого ОСОБА_6 був сплачений, визначення суми грошового зобов'язання з військового збору, на підставі відповідного податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС без дати та без номера, є протиправним.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС без номера та без дати, якими ПП "Фармлогістика" визначено суму грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 89 228,60 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 50 996,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 38 231,62 грн., та визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 865,15 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 5 718,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 146,85 грн.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Приватного підприємства "Фармлогістика" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ".

Водночас, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, обов'язку доказування правомірності спірних рішень не виконано.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 18.03.2019 року.