Справа № 382/498/19
Суддя: Литвин Л. І.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Яготинський районний суд Київської області
Справа 382/498/19
Провадження 2-а/382/16/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л. І.

при секретарі Чемерис С. О.

за участю перекладача Панченко Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин адміністративний позов Центрального Міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Грузії ОСОБА_3 про затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України та примусове видворення з України,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Грузії ОСОБА_3 про затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України та примусове видворення з України. Позов обгрунтований тим, що 19 березня 2019 року в м. Яготині Київської області по вул. Незалежності, 109 співробітниками Яготинського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області був виявлений громадянин Грузії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін. В результаті проведення перевірки наявних у Відповідача документів встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на території України без будь яких законних підстав, які б надавали право останньому знаходитись на території України на законних підставах. Додатково встановлено, що 01 березня 2019 року Центральним Міжрегіональним Управлінням Державної Міграційної Служби у м. Києві та Київській області стосовно Відповідача було прийняте рішення про примусове повернення з України та зобов'язано останнього залишити територію України в термін до 16.03.2019 року. Зазначене вище рішення Центрального Міжрегіонального Управлінн Державної Міграційної Служби у м. Києві та Київській області про примусове повернення громадянин Грузії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не виконав, територію України не залишив. Разом з цим, громадянин Грузії, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, заявив, що не потребує перекладача, також вільно володіє російською мовою, що підтверджується розпискою в матеріалах справи про примусове повернення від 01.03.2019 року. Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі-Закон) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Частиною 3 статті 3 розділу І Закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Відповідно до частини 1 статті 9 розділу II Закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Відповідача, документований паспортом громадянина Грузії НОМЕР_1, по якому в контрольно пропускному пункті «Бориспіль» 19.04.2016 року прибув на території України та по закінченню законного перебування, не залишив її території. В силу ч.1 ст. 30 ЗУ "Про правовий статус іноземців та "осіб без громадянства" визначено, що "... центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону... або органи служби безпеки України можуть на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строкбез поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Просив позов задовольнити та винести постанову про затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України та про примусове видворення з України громадянина Грузії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні, через залученого перекладача відповідач ознайомився із матеріалами справи та пояснив, що 1 березня 2019 р. його було притягнуто до адміністративної відповідальності, та він розписався про те, що отримав вказане рішення. Української мови він не розуміє. До 1 березня 2019 р. його притягували до адміністративної відповідальності тричі, але питання про примусове видворення з України ніколи не поставало. Рішення про те, що він повинен повернутися до Грузії до 16 березня 2019 р. він не отримував, ніхто йому не роз"яснював зміст такого рішення. 18 березня 2019 р. він прибув до органу, яким була складена постанова про притягнення його до адмінвідповідальності та передав квитанцію про сплату штрафу. Проте, його ніхто не затримував, не роз"яснював, що він повинен був покинути територію України. На території України проживає його батько, який має посвідку на постійне проживання. Він працює на ринку Троєщина у м. Києві разом з батьком, отримує постійний дохід у розмірі 10 000 грн., винаймає квартиру у АДРЕСА_1, де проживає разом із співмешканкою ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 р. у них народилася дитина ОСОБА_2. 19 березня 2019 р. він прибув разом із співмешканкою та дитиною у м. Яготин, до Яготинського РВ ЦМУ ДМС, оскільки його співмешканка зареєстрована в с. Черняхівка Яготинського району Київської області, для вирішення питання про оформлення закордонного паспорту для їх спільної дитини. Проте, начальник Яготинського РВ ЦМУ ДМС пояснив йому, що відносно нього постановлене рішення про його примусове повернення до Грузії, у зв"язку з чим він повинен був виїхати до своєї країни у період до 16 березня 2019 р. Просив у задоволенні позову відмовити, оскільки має дитину та дружину на території України, має постійний дохід, бажає одружитися та в подальшому проживати на території України.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Як вбачається із рішення про примусове повернення до країни походження головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 01 березня 2019 року, відповідача зобов'язано залишити територію України в термін до 16.03.2019 року (а.с. 6-7).

Із розписки (а.с.8) вбачається, що ОСОБА_3 отримав копію рішення 1 березня 2019 р., ознайомлений із вимогами ст. 26 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" щодо видворення у примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України в строк до 16 березня 2019 р.

Як видно із письмових пояснень відповідача від 01.03.2019 року, він має орендоване житло та дохід у розмірі 10000 грн., до міграційної служби про отримання посвідки на постійне місце проживання не звертався (а.с. 9).

Із копії паспорта відповідача (а.с.14) видно, що він є громадянином Грузії та в'їхав на територію України через аеропорт Бориспіль 19.04.2016 року.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення за ст. 203 КУпАП вбачається, що на ОСОБА_3 1 березня 2019 р. накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Із квитанції (а.с. 13) вбачається, що 18 березня 2019 р. ОСОБА_3 сплатив штраф у розмірі 5100 грн.

Як вбачається із листа начальника Яготинського ВП Переяслав-Хмельницького відділу ГУ НП України в Київській області подальше перебування ОСОБА_3 на території України може спричинити суспільну небезпеку та привести до дестабілізації кримінальної обстановки в Україні, порушень громадського порядку, в зв'язку з чим рекомендовано вирішити питання про його примусове видворення до Грузії та заборони в'їзду на територію України протягом трьох років (а.с. 19-20).

Із пояснень, допитаної в якості свідка ОСОБА_4 вбачається, що вона проживає однією сім'єю із відповідачем, протягом двох років. Від спільного життя у них 04 листопада 2018 року народилася донька Данієла. Відповідач забезпечує сім'ю матеріально, турбується про добробут, працює на ринку продавцем сільськогосподарської продукції, має постійний дохід, орендує житло в м. Києві. Також на території України проживає його батько, який має посвідку на постійне місце проживання. Відповідач підтримує з ним тісні сімейні відносини.

Відповідно до ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 46 КАС України іноземці, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, в тому числі, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Однак, відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948р.) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966р.) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

За статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає право особи на повагу до приватного і сімейного життя, відповідно до положень якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22 вересня 2011 р. (надалі за текстом - «Закон № 3773-VI»).

За приписами частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Статтею 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Із наведеного випливає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Так, в судовому засіданні установлено, що 1 березня 2019 р. рішенням про примусове повернення з України від 01 березня 2019 року відповідача було зобов'язано залишити територію України в термін до 16.03.2019 року. До рішення додана розписка, з якої вбачається, що ОСОБА_3 відмовляється від перекладача та зобов"язується залишити Україну у вказаний в рішенні термін.

Разом з тим, суд не може не звернути увагу на ті обставини, якими на думку суду доводиться необізнаність відповідача із змістом рішення про його примусове повернення та змістом вказаної розписки.

Так, розписка та зміст рішення викладені українською мовою, яку ОСОБА_3 не розуміє. В розписці останній зазначає про відмову від перекладача на російській мові, що також підтверджує його доводи про необізнаність із тестом розписки, яка викладена українською мовою. Одночасно з постановленням рішення відносно ОСОБА_3 складався протокол про адміністративне правопорушення за ст. 203 КУпАП. Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 18 вересня 2019 р. прибув до органу, яким постановлене рішення про його примусове повернення та надав квитанцію про сплату штрафу. При цьому, не дивлячись на те, що термін виконання рішення закінчився, затриманий не був. 19 березня 2018 р. останній разом із співмешканкою прибув до начальника Яготинського РВ ЦМУ ДМС для оформлення паспорту для їх новонародженої дитини, що в судовому засіданні підтвердила допитана як свідок ОСОБА_4 та не заперечував представник позивача.

Зазначені обставини явно свідчать про те, що відповідач діяв відкрито, не переховувався від органів виконавчої влади, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері міграції, а також свідчать про те, що ОСОБА_3 не був належним чином ознайомлений із змістом рішення про примусове повернення.

Крім цього, дійшовши висновку про відмову у позові, суд враховує те, що відповідач має міцні соціальні зв'язки, проживає однією сім"єю із ОСОБА_4, має малолітню дитину, яка перебуває на його утриманні, тобто у відповідача є підстави для подальшого проживання на території України. Примусове видворення відповідача призведе до втручання у право на його сімейне життя, негативно вплине на права його дитини.

В той же час належних та допустимих доказів на підтвердження того, що таке втручання як видворення з території України є необхідним в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, суду не надано.

Слід також прийняти до уваги, що дії відповідача не суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, про що свідчить відсутність доказів на підтвердження будь-якої протиправної чи аморальної поведінки відповідача протягом його перебування на території України з 2016 року, притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, окрім притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП в 2019 році. Проте, штраф відповідач сплатив добровільно і одразу.

При цьому, враховуючи факт тривалого і безперервного проживання відповідача на території України, наявність у нього доходу, сім"ї, а також необізнаності ОСОБА_3 із змістом рішення, із правом на його оскарження, недоведеності його ухилення від виконння рішення, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для примусового видворення відповідача та для поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, в зв"язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 5,46, 77, 243, 289 КАС України, ст.ст. 26, 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22 вересня 2011 р., суд

ВИРІШИВ

У задоволенні позову Центрального Міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Грузії ОСОБА_3 про затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України та примусове видворення з України відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Литвин Л.І.