Справа № 816/2746/15
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

19 березня 2019 року

справа №816/2746/15

адміністративне провадження №К/9901/26631/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

при секретарі судового засідання Статілко Ю.С.

за участю представників

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю від 07 березня 2019 року,

відповідача - Бикова В.А. за довіреністю від 26 липня 2018 року,

Новоселецької І.Ю. за довіреністю від 22 жовтня 2018 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року у складі судді Іваненка С.А.

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року у складі суддів Бондара В.О., Калитки О.М., Кононенко З.О.

у справі № 816/2746/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання нечинними та скасування податкових вимог та податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - Підприємець, платник податків, позивач у справі) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції (після реорганізації Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області) (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просив визнати нечинними та скасувати податкові вимоги про сплату боргу № Ф-/841, № Ф-/842 від 15 червня 2015 року та податкові повідомлення-рішення від 30 червня 2015 року № /10725, № /10726, № /10728, № /10729, № /10730, № /10731 та № /10732 про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафних санкцій за встановлення реалізації алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених Кабінетом Міністрів України мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, штрафних санкцій за не оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгах обліку, донарахованого податку на доходи фізичних осіб, донарахованого податку на додану вартість.

4 серпня 2015 року Полтавський окружний адміністративний суд постановою, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року, вимоги позивача задовольнив повністю. Приймаючи рішення, суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності.

У вересні 2016 року відповідач подав касаційну скаргу, в який, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводи касаційної скарги дослівно повторюють доводи апеляційної скарги.

Позивач надіслав заперечення та відзив на касаційну скаргу, в яких посилаючись на необґрунтованість доводів касаційної скарги, просить залишить її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанови судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення частково не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області 21 квітня 1994 року, перебуває на податковому обліку відповідача та є платником податку на додану вартість.

Податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивачем, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт № 732/16-03-17-01-08/ від 15 червня 2015 року (далі - акт перевірки).

На підставі акта перевірки керівником податкового органу прийняті:

вимоги про сплату боргу від 15 червня 2015 року № Ф-1/841 та № Ф-/842 та вісім податкових повідомлень-рішень від 30 червня 2015 року: згідно яких позивач зобов'язаний сплатити відповідні суми донарахувань та штрафні санкції, а саме:

- згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-/841 від 15 червня 2015 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 137462,32 грн.;

- згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-/842 від 15 червня 2015року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 85307,00 грн.;

- згідно рішення про застосування штрафних санкцій № /10725 від 30 червня 2015 року штрафні санкції з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 68 732,17 грн.;

- згідно рішення про застосування штрафних санкцій № /10726 від 30 червня 2015 року штрафні санкції з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 8 530,70 грн.;

- згідно податкового повідомлення-рішення № /10727 від 30 червня 2015 року штрафні санкції за не виконання щоденного друку на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних звітних чеків і не забезпечення їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій - в сумі 7 990,00 грн.;

- згідно податкового повідомлення-рішення № /10728 від 30 червня 2015 року штрафні санкції за встановлення реалізації алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених Кабінетом Міністрів України мінімальних роздрібних цін на алкогольні напоїв в сумі 10 000,00 грн.;

- згідно податкового повідомлення-рішення № /10729 від 30 червня 2015 року штрафні санкції за не оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгах обліку - в сумі 18 051,10 грн.;

- згідно податкового повідомлення-рішення № /10730 від 30 червня 2015 року донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 49 200,62 грн. та штрафні (фінансові санкції) в сумі 34 700,86 грн. всього на загальну суму 83 901,48 грн.;

- згідно податкового повідомлення-рішення № /10731 від 30 червня 2015 року донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами декларування в сумі 38 606,86 гривень та штрафні (фінансові санкції) в сумі 9 651,72 гривень всього на загальну суму 48 258,58 грн.;

- згідно податкового повідомлення-рішення № /10732 від 30 червня 2015 року донараховано податок на додану вартість в сумі 27 811 грн. та штрафні (фінансові санкції) в сумі 13 905,50 грн. всього на загальну суму 41 716,50 грн.

Позивач погоджується з податковим повідомленням-рішенням № /10727 від 30 червня 2015 року про нарахування штрафних санкцій за не виконання щоденного друку на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних звітних чеків і не забезпечення їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій - в сумі 7 990,00 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення судом першої інстанції) письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Приписами частини четвертої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що оригінали письмових доказів, що є у справі, повертаються судом після їх дослідження, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання законної сили судовим рішенням у справі за клопотанням осіб, які їх надали. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Тобто, належним письмовим доказом, на підставі якого суд здійснює розгляд справи, є оригінал документу, або його копія, засвідчена суддею.

Суд зазначає, що вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 15 червня 2015 року № /841 податковий орган вимагає сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 137 462,33 грн. Рішенням № /10725 від 30 червня 2015 року застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 68 732,17 грн. за донарахування податковим органом єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Податковим повідомленням-рішенням форми «Р» від 30 червня 2015 року № /10730 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений податковими агентами на суму 83 901,48 грн., з яких 49200,62 грн. за основним платежем, 34 700,86 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для нарахування зазначених зобов'язань стало те, що на думку податкового органу, з урахуванням графіку роботи магазину та фактично відпрацьованими годинами, позивачем повинна була виплачуватись заробітна плата працівникам, які працювали в магазині решту часу понад відпрацьований 8-годиний робочий день.

Приймаючи рішення суди попередніх інстанцій правомірно виходили з того, що відповідачем не враховано, що відповідно до умов договору від 19 листопада 2013 року №770С, укладеного між позивачем та Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості, позивач зобов'язувався організувати професійне навчання (стажування) 2 осіб за навчальною програмою "Особливості підготовки товару до продажу" зі строком навчання з 26 листопада 2013 по 31 січня 2014 року. При цьому заробітну плату стажувальником виплачував Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості. Податковим органом безпідставно включені зазначені суми для збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб і єдиного соціального внеску.

Відповідачем без врахування будь-якого документального підтвердження донарахована заробітна плата та відповідні податки з неї з розрахунку тривалістю робочого часу 14 годин за день, а не розрахунку 8-годинного робочого дня. Факт відпрацювання найманими працівниками 14-годинного робочого дня не встановлений податковим органом під час перевірки та не доведений під час судових розглядів справи.

Відтак висновок контролюючого органу щодо заниження позивачем розміру заробітної плати та, як наслідок, заниження зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб і єдиного соціального внеску є безпідставним, що унеможливлює прийняття позиції відповідача стосовно відповідних донарахувань та застосування штрафних (фінансових) санкцій з цього податку та внеску.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність формування позивачем чистого оподаткованого доходу за звітні 2013 - 2014 роки, що унеможливлює донарахування податку на доходи фізичних осіб.

Податковим повідомленням-рішенням форми «С» від 30 червня 2015 року № /10729 за порушення пункту 2.6 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» застосовано штрафних (фінансових) санкцій на суму 18051,10 грн.

Перевіркою встановлено що позивачем не оприбутковано готівкових коштів у повній сумі їх фактичного надходження у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що всі суми готівкових коштів згідно фіскальних звітних чеків РРО (Z-звітів) оприбутковані і записані в книгах обліку розрахункових операцій в день надходження готівки.

Зазначеного висновку суди попередніх інстанцій дійшли з огляду на дослідження книг обліку розрахункових операцій №№ /2, /3, /1, Р/4, Р/5, зі змісту яких встановлено, що в них наявні записи про відсутність яких стверджує відповідач.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень в частині позовних вимог щодо протиправності актів індивідуальної дії наведених вище, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу в цій частині залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині - без змін.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми «С» від 30 червня 2015 року № /10728, яким за порушення статті 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до підприємця застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 10 000 грн, Суд зазначає наступне.

Суди дійшли висновку, що внесення продавцями коштів в сумі заниження вартості реалізованих напоїв унеможливлює застосування до позивача штрафних санкцій. Однак жодної мотивації, правового обґрунтування такого висновку судами не наведено.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не встановлено самого факту правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які саме ціни на вказані алкогольні напої встановлено Кабінетом Міністрів України на час здійснення продажу.

Крім того, судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що абзацом 13 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року (в редакції, що діяла на момент правопорушення) зазначено, що оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 5 000 гривень.

Судами попередніх інстанцій не досліджено правомірність нарахування податковим органом штрафних санкцій за порушення статті 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судом першої інстанції) та частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє після 15 грудня 2017 року) суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановивши фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2015 року № /10728.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, пунктом 1 частини 2, частини 4 статті 353, статтями 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/2746/15 в частині задоволення позовних вимог про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2015 року № /10728 - скасувати, адміністративну справу № 816/2746/15 в цій частині направити на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/2746/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер