Справа № 0440/6911/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2019 року Справа № 0440/6911/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представників відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_6 до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №668-13-13 від 22.06.2018 року, винесене Головним управлінням ДФС України у Дніпропетровській області на суму 5386,77 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власницею нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку, право власності на які зареєстровані в реєстрі та підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Відповідно до приписів Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 року №417-VІІІ співвласником багатоквартирного будинку є власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, а витрати на управління таким будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.Крім того, згідно ч.2 ст.382 ЦК України всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є, зокрема, права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. При цьому, ст.287 ПК України визначено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином, особа, яка володіє нерухомим майном, яке розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не є платником земельного податку до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. З огляду на те, що пропорційна частка позивача як одного із співвласників цього багатоквартирного будинку не визначена та відповідно записи до Державного земельного кадастру не внесені, а отже у контролюючого органу відсутні підстави для прийняття податкових повідомлень-рішень. Таким чином, розуміння відповідача, що позивач є платником земельного податку, оскільки є власником нежилого приміщення у багатоквартирному будинку та має сплачувати податок за площу під приміщенням з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме мано є хибним, а прийняття податкових повідомлень-рішень в свою чергу є протиправними та підлягають скасуванню
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому останній зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем порушено вимоги податкового законодавства, а відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.
Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив задовольнити його.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 перебуває на податковому обліку в контролюючих органах.
ОСОБА_6 належить на підставі договору купівлі-продажу №1479/Н від 27.07.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №260 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, нежитлове приміщення в багатоквартирному будинку №10 по вул.Новоорловській, м.Дніпро, яке складається з приміщень №12, №14 загальною площею 209,7кв.м.
Також позивачу належить на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.11.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №786 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, частина нежитлового приміщення №71 в будинку №33 по вул. Докучаєва, м. Дніпро, загальною площею 74,3 кв.м.
Згідно даних публічної кадастрової карти України земельна ділянка під будинком №33 по вул. Докучаєва, м. Дніпро не сформована.
Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити таке.
У відповідності до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів
Згідно підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Статтею 269 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно приписів статті 270 ПК України об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Відповідно до пунктів 287.1, 287.6 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Так, відповідно до статі 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 202 ЗК України визначено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, а особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, повязані з реалізацією прав та виконанням обовязків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року
№417-VIII.
Так, ч.1 ст.1 означеного Закону співвласником багатоквартирного будинку є власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку;
Згідно ч.2 ст.12 цього Закону визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.
Крім того, п.5 ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є, зокрема, права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
При цьому, згідно п.287.8 ст.287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Таким чином, з урахуванням викладеного особа не є платником земельного податку до моменту виникнення відповідних прав такої особи на земельну ділянку відповідно до запису у Державному земельному кадастрі.
Також згідно Закону України «Про Держаний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року №3613-VI відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:
витягів з Державного земельного кадастру про обєкт Державного земельного кадастру;
довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;
викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);
копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Відповідно п.п.14 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051 до Державного земельного кадастру вносяться , зокрема, відомості про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки. Значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.
Таким чином, підставою для нарахування земельного податку є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який видається органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
З матеріалів справи вбачається, що контролюючий орган при нарахуванні земельного податку використовував дані саме про нерухоме майно ОСОБА_6 відмінне від земельної ділянки, про що зазначено у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.
Однак, суд вважає такий підхід до нарахування земельного податку необґрунтованим з огляду на наступне.
Так, відповідач стверджує, що оскільки позивач володіє нежитловою нерухомістю, яка знаходиться на земельній ділянці, а користування будівлею неможливе без користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, то плата за землю здійснюється саме за користування земельною ділянкою і обов`язок щодо сплати сум відповідних податкових зобов`язань виникають саме з дати фактичного користування земельною ділянкою, а не з дати оформлення права землекористування.
Також відповідач посилається на те, що ним були направлені запити до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за вих.№527/9/04-67-13-02 та №527/9/04-67-13-02 від 25.01.2018 року про надання інформації для обчислення і справляння плати за землю, зокрема, щодо дати та значення нормативно-грошової оцінки земельних ділянок землевласника або землекористувача ОСОБА_6
Згідно листів ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області за вих..№8-4-0.38-460/107-17 та №8-4-0.38-460/108-17 від 06.02.2018 року ніби-то контролюючому органу була надана необхідна інформація, як стверджує відповідач.
Однак, відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 20.01.2019 року за вих.№9-4-0.6-1252/2-19, наданого на вимогу суду, встановлено, що вказані листи за вих..№8-4-0.38-460/107-17 та №8-4-0.38-460/108-17 від 06.02.2018 року останнім не створювались та не реєструвались, а отже у контролюючого органу відсутні підстави для нарахування позивачу податкового зобов`язання.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та про їх скасування, а отже про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №668-13-13 від 22.06.2018 року, винесене Головним управлінням ДФС України у Дніпропетровській області на суму 5386,77 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 704,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань винесене Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1