Справа № 806/1943/18
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1943/18

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

20 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, за участю третьої особи-Мартинівської сільської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області), за участю третьої особи-Мартинівської сільської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року позов задоволено частково:

-визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру в Житомирській області, оформлену листом від 30.03.2018 №12741/0-1742/0/22-18, у наданні дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "Для сінокосіння і випасання худоби» орієнтовною площею 45.0000 га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту;

-зобов'язано ГУ Держгеокадастру в Житомирській області видати наказ про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "для сінокосіння і випасання худоби» орієнтовною площею 45.0000 га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту.

03 грудня 2018 відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про відстрочення виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ГУ Держгеокадастру у Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву про відстрочення виконання рішення.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-рп, Положення про ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, наказом № 6-3845/14-18-СГ від 27.09.2018 "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну", Управління передало земельну ділянку за кадастровим номером : НОМЕР_1, в яку увійшла земельна ділянка, на яку позивач бажає отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, до розпорядження Мартинівської сільської ради.

Тому дана земельна ділянка на сьогодні є комунальною власністю, а ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не є розпорядником земель комунальної форми власності, які розташовані за межами населеного пункту.

12.03.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній, зокрема, вказує на те, що судом апеляційної інстанції безпідставно поновлено ГУ Держгеокадастру у Житомирській області строк на апеляційне оскарження ухвали від 13 грудня 2018 року, оскільки вона отримана відповідачем в той же день, а не 17 грудня 2018 року, як стверджує останній. В поштовому конверті, наданому Управлінням на підтвердження отримання ухвали суду, направлялися інші документи.

Також ОСОБА_2 просив звернути увагу на те, що станом на день звернення ним до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "Для сінокосіння і випасання худоби», розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-рп ще не існувало, а отже посилання скаржника на вищевказаний нормативно-правовий акт є безпідставними.

Крім того, позивач зазначив, що рішення суду у цій справі винесено 06.06.2018, а право на земельну ділянку, щодо якої останній звертався до відповідача, виникло у Мартинівської сільської ради лише 05.10.2018.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися та повноважних представників для участі у справі не направили.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, виходив з того, що заявником не надано жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

На думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 378 КАС за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

За змістом частин третьої та четвертої статті 378 КАС підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи-тяжке захворювання самої особи або членів її сім'ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Наведена норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведене, можна зробити висновок про те, що підставою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим виконання судового рішення в адміністративній справі.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Таких доказів не надано і під час апеляційного розгляду цієї адміністративної справи.

Щодо посилання заявника на підставу для відстрочення виконання рішення суду на наказ № 6-3845/14-18-СГ від 27.09.2018 "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну", то, як вірно зазначено судом першої інстанції, на момент прийняття вказаного заявником наказу рішення про часткове задоволення позову вже було винесено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відстрочення та розстрочення виконання рішення суду є правом, а не обов'язком суду.

При цьому, відповідно до частини п'ятої статті 378 КАС відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду по даній справі прийняте 06 червня 2018 року, то його відстрочення можливе лише до 06 червня 2019 року.

Проте, відповідач не навів жодних доводів на підтвердження того, що обставина, на яку останній посилається як на перешкоду в виконанні судового рішення, буде усунута станом на 06 червня 2019 року.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів, погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що визначені статтею 378 КАС правові підстави для відстрочення чи розстрочення виконання рішення в даному випадку відсутні, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні заяви відповідача, а відтак підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

При цьому, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

В той же час, посилання позивача на те, що судом апеляційної інстанції безпідставно поновлено ГУ Держгеокадастру у Житомирській області строк на апеляційне оскарження ухвали від 13 грудня 2018 року, так як остання отримана відповідачем в той же день, а в поштовому конверті зі штампом про отримання 17 грудня 2018 року, наданому суду на підтвердження отримання ухвали суду, направлялися інші документи, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки в матеріалах справи (а.с.4 Т.2) міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому наявна інформація про отримання скаржником копії оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене, враховуючи наведені вимоги КАС, колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року, без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 378 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.