Справа № 463/1042/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2802/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15.02.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України (суддя суду І інстанції: ОСОБА_6, час та місце ухвалення, дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 17 год. 10 хв. 15.02.2019р., м.Львів, 15.02.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

14.02.2019р. позивач ОСОБА_5 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив продовжити строк затримання відповідача громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4, 31.10.1986р.н., з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, с.Журавичі Ківерцівського району Волинської обл. на строк 6 (шість) місяців (а.с.1-4).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15.02.2019р. заявлений позов задоволено; продовжено строк затримання громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4, 31.10.1986р.н., в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, с.Журавичі Ківерцівського району Волинської обл., на 6 (шість) місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі території України (а.с.32-33).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення у справі, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та винести нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.35-37).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач не відмовлявся від співпраці з позивачем під час проведення процедури ідентифікації, а тому не забезпечується вимога закону про наявність двох обовязкових підстав для продовження строку затримання іноземця: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.

Під час анкетування ним надавалася вся необхідна інформація, він неодноразово проходив опитування, ним надавалася позивачу вся необхідна інформація.

Також позивачем не дотримано вимоги Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012р., оскільки ним не вживалися належні заходи щодо ідентифікації апелянта та його документування.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4, 31.10.1986р.н., діючи в групі осіб, вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску перетинання державного кордону із України в ОСОБА_3 на ділянці відділу прикордонної служби «Рава-Руська», в районі 650 прикордонного знаку, та був затриманий о 15 год. 30 хв. 20.08.2018р. прикордонним нарядом (група реагування) на відстані 500 м від лінії державного кордону, територія Річківської сільської ради Жовківського району Львівської обл.

Згідно постанови Жовківського районного суду Львівської обл. від 23.08.2018р. громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4, 31.10.1986р.н., визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

23.08.2018р. Личаківським районним судом м.Львова прийнято рішення про примусове видворення громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4, 31.10.1986р.н., та його затримання з метою ідентифікації і забезпечення примусового видворення та поміщення такого в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на 6 місяців (а.с.8-9).

У подальшому 07.09.2018р. відповідач був поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України в с.Журавичі Ківерцівського району Волинської обл.

Оскільки відповідач не має документів, що надають йому право на виїзд з України, позивач на виконання рішення суду про примусове видворення іноземця за межі України неодноразово звертався до Посольства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш у м.Варшаві, до Посольства України в ОСОБА_3 (для подальшої передачі до Посольства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш у м.Варшаві) із листами, у яких просив надати йому допомогу в посвідченні даної особи та поверненні його на батьківщину. Однак, відповіді на вказані звернення не надходили, що обєктивно унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.

У свою чергу, протягом строку затримання відповідач не йшов на співпрацю щодо його ідентифікації, зі своєї сторони не вживав заходів, щоб підтвердити свою особу, отримати паспорт і покинути територію України.

20.02.2019р. закінчується строк затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ, у зв'язку з чим прикордонний загін звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, на рішення суду про видворення відповідача не виконано, відсутня інформація з Посольства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш у м.Варшаві щодо ідентифікації відповідача. Відповідач постійного проживання на території України немає, доказів наявності оригіналу паспорту та коштів на придбання квитка з метою повернення в країну громадянської приналежності відповідач не надав, а тому, названі обставини унеможливлюють повернення відповідача в добровільному порядку до країни громадянської приналежності.

Таким чином, з метою надання можливості забезпечити примусове видворення відповідача та виконання судового рішення, слід продовжити строк затримання громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, оскільки в судовому засіданні підтверджено наявність умов, передбачених ч.13 ст.289 КАС України, що являється підставою для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Стосовно наявності правових підстав для продовження строку затримання відповідача колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4).

Згідно із приписами ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.11).

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.12).

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (ч.13).

Із змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обовязковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення реадмісії особи.

При цьому, на позивача покладено обовязок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення виконання рішення про реадмісію.

Згідно матеріалів справи позивачем скеровані наступні звернення стосовно відповідача:

лист позивача № 81/8621 від 26.08.2018р. до Посольства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш в ОСОБА_3 щодо встановлення осіб, затриманих без документів, у тому числі відповідача (а.с.10-13);

лист Адміністрації Державної прикордонної служби України № 0.81-11763 від 23.11.2018р. до Надзвичайного та повноважного посла України в ОСОБА_3 щодо передачі інформації до Посольства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш в ОСОБА_3 з метою ідентифікації затриманих осіб (а.с.14-19).

Відповіді на вказані листи позивач не отримав.

Таким чином, позивачем доведено, що на момент закінчення шестимісячного строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача, що також унеможливлює забезпечення примусового видворення за межі території України.

При цьому, позивачем висвітлено, які дії та заходи вживалися ним для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення, однак такі бажаних результатів не дали.

За наявності таких умов є неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусового видворення іноземця за межі території України у шестимісячний строк, через що строк затримання підлягає продовженню.

Щодо доводів відповідача про наявність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації колегія суддів виходить з того, що результатом такої повинен бути встановлений факт достовірної ідентифікації особи шляхом представлення документа, який посвідчує особу. Оскільки в розглядуваному випадку такий документ не представлений відповідачем, а останній зобовязаний мати наведений документ, іноземцем не надано інших достовірних документів, які посвідчують його особу і вказують на країну громадянської належності, тому доводи апелянта про наявність співпраці під час процедури його ідентифікації колегія суддів оцінює критично.

Отже, протягом строку затримання відповідач не йшов на співпрацю щодо його ідентифікації, зі своєї сторони не вживав заходів, щоб підтвердити свою особу, отримати паспорт і покинути територію України.

Згідно п.12 ст.289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов.

Оскільки позов про примусове видворення і затримання відповідача був поданий ОСОБА_5 прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, тому останній вправі звертатися до суду із розглядуваним позовом.

Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, а саме: неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (на даний час від Посольства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш в ОСОБА_3 не одержано інформації щодо громадянської належності або країни походження відповідача, яка є необхідною для ідентифікації його особи), приймаючи до уваги закінчення шестимісячного строку утримання громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4, 31.10.1986р.н., в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, позивачем обґрунтовано та підставно заявлений розглядуваний позов.

Стосовно оцінки скерування позивачем запитів до Посольства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш в ОСОБА_3 колегія суддів керується приписами Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012р.

Зокрема, згідно п.1 розділу VI вказаної Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Відповідно до матеріалів справи позивачем запити щодо ідентифікації відповідача скеровувалися безпосередньо до Посольства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш в ОСОБА_3 або через Надзвичайного та повноважного посла України в ОСОБА_3 для передачі інформації до Посольства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш в ОСОБА_3.

Таким чином, позивач намагався прискорити процес ідентифікації відповідача, при цьому він надавав повну і необхідну для цього інформацію (заповнені анкети і дактилоскопічні карти).

Такі дії колегія суддів оцінює як сумлінні та спрямовані на пришвидшення обовязкових процедур, які передують примусовому видворенню. При цьому, такі дії позивача не призвели до безпідставного продовження строку затримання іноземця, не створили будь-яких перешкод для ідентифікації відповідача.

Водночас, процесуальний закон наголошує на неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (п.2 ч.13 ст.289 КАС України), через що оцінці підлягає лише факт відсутності необхідної інформації для ідентифікації особи.

При цьому, правомірність дій позивача щодо скерування запитів безпосередньо або опосередковано до посольств і консульських установ, що перебувають в Україні, так і за її межами, виходить за межі розглядуваного спору і не стосуються предмета розглядуваного позову.

Також відповідач не позбавлений можливості оскаржити такі дії в судовому порядку, якщо вважатиме їх такими, що порушують його права та інтереси.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139, ч.19 ст.289 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.272, 289, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Бангладеш МД ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15.02.2019р. в адміністративній справі № 463/1042/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Дата складення повного судового рішення: 20.03.2019р.