Справа № 340/616/19
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року м.Кропивницький Справа № 340/616/19

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Пасічник Ю.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул.Соборна, 7а, м.Кропивницький, 25009, ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (вул. Дворцова, 6/7, м.Кропивницький, 25006, ) про скасування постанови державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення штрафу прийняту старшим державним виконавцем Донцовою О.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головоного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 26.02.2019 року по ВП №56848755 щодо стягнення штрафу в сумі 10200 грн..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що в провадженні посадової особи відповідача перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №405/7128/17 від 13.07.2018 виданого Ленінським районним судом м.Кіровограда на виконання рішення цього ж суду від 12.02.2018р. На виконання рішення суду позивачем добровільно проведено перерахунок. Визначений рішенням суду розмір пенсії пенсії стягувача з 01.01.2016 складає - 15736,59 грн.(17359,07х85%). Позивач зазначає, що розмір пенсійної виплати позивача, яка безпосередньо підлягає до виплати, з урахуванням положень ст. 43 Закону, починаючи з 01.01.2016 року складає 10 740,00 грн. (1 074,00 грн х 10; де 1 074,00 грн.- прожитковий мінімум станом на 01.01.2016 року).

Таким чином, на думку позивача, відсутні підстави вважати, що він не виконує без поважних причин рішення суду.

Згідно відзиву на адміністративний позов, представник відповідача вважає, що оскаржувана позивачем постанова про накладення на боржника штрафу винесена у відповідності до чинного законодавства та у спосіб і порядок визначений ним, оскільки позивачем рішення суду не виконано, а доводи зазначені у позові не підтверджують повного фактичного виконання рішення суду згідно виконавчого документу (а.с.33-36).

Сторони подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.68,74).

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, судом розгляд справи здійснено у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.2018 року Ленінським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист по справі №2-а/405/284/17 від 12.02.2018 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, відповідно до ухвали від 12.03.2018 року та згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів країни щодо забезпечення гарантій та соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23.12.2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», №947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268», та згідно з довідкою про грошове забезпечення від 19.05.2017 року №5972, яка надана ліквідаційною комісією управління МВС України в Кіровоградській області та за пенсійною справою №А5972 у розмірі 85% грошового забезпечення: посадовий оклад - 4300,00 грн., оклад за спеціальне звання - 2400,00 грн., надбавка за вислугу років - 50%, надбавка за таємність - 20%, надбавка за особливо важливі завдання - 63%, за оперативно-розшукову діяльність - 38%, премія - 92%, підвищення пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України №355 від 23 квітня 2012 року; надбавка дитини війни, починаючи з 01 січня 2016 року.

25.07.2018 року на підставі вимог статтей 3, 4, 24, 25, 26, 27, 63 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Донцовою О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56848755, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження, боржнику до виконання, а стягувачу до відома. У постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зазначено про обов'язок боржника виконати вказане рішення протягом 10 робочих днів.

Отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надіслало державному виконавцеві лист від 03.08.2018 року №1482/08-02, в якому повідомило, що на виконання судового рішення, що підлягає виконанню Головним управлінням проведено розрахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано доплату в сумі 84 514,72 грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 01.01.2016 року по 31.07.2018 року. Доплату в сумі за період з 01.01.2018р. по 31.07.2018р. перераховано стягувачу (а.с.41-43).

Зазначили, що статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. На виконання статті 63 Закону Кабінетом Міністрів України 21.02.2018 року прийнято постанову №103, якою визначено, зокрема, умови і порядок проведення перерахунку пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського. Відповідно до п. 3 Постанови №103, сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року обчислюється станом на 01.01.2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету в такому порядку: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого пункту. З Постанови №103, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р.; з 01.01.2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 % різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого вищезазначеного пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Таким чином, зазначили, що доплату до пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року ОСОБА_1 отримає на умовах та в порядку, визначеному Постановою №103.

22.10.2018 року до відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області надійшло звернення ОСОБА_1 відповідно до якого останній зазначив, що не погоджується з розміром нарахованої пенсії. Зокрема, вказав, щодо обмеження граничного розміру пенсії та наголосив, що головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відмовляється повністю виконувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2018 року по справі №405/7128/17 (а.с.44).

В свою чергу, старшим державним виконавцем Донцовою О.В. винесено та направлено на адресу ГУ ПФУ у Кіровоградській області вимогу державного виконавця за вих. №11747 від 25.10.2018 року якою зобов'язано останніх надати до відділу інформацію, щодо здійсненого перерахунку та виплату пенсії ОСОБА_1, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268», та згідно з довідкою про грошове забезпечення від 19 травня 2017 року №5972, яка надана ліквідаційною комісією управління МВС України в Кіровоградській області та за пенсійною справою №А5972 у розмірі 85% відсотків грошового забезпечення: посадовий оклад - 4 300 грн.; оклад за спеціальне звання - 2 400 грн.; надбавка за вислугу років - 50%; надбавка за таємність - 20%; надбавка за особливо важливі завдання - 63%; за оперативно-розшукову діяльність - 38%; премія - 92%; підвищення пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України №355 від 23 квітня 2012 року; надбавка дитині війни, починаючи з 01 січня 2016 року, за період визначений рішенням суду, що підлягає виконанню, а саме з 01.01.2016 року (а.с.45-46).

05.11.2018 року на таку вимогу до відділу надійшов лист ГУ ПФУ у Кіровоградській області, за яким повідомлено, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 р. визначений за рішенням суду, складає 15 736,59 грн., де 14 755, 21 грн., розмір пенсії від грошового забезпечення (17 359,07 грн. X 85 %); 66,43 грн. - підвищення дитині війни, 914,95 грн. - підвищення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №355 (а.с.47-49).

Вказано, що розмір пенсії до виплати з урахуванням ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» складає 10 740,00 грн. (1074,00 Х10, де 1074,00 - прожитковий мінімум станом на 01.01.2016р.). Зокрема наголошено, що статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740,00 гривень.

До вказаного листа також долучено розрахунки на доплати ОСОБА_1, довідки (а.с.50-52).

26.02.2018р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, згідно якої за повторнеи невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, на позивача, на підставі ст.75 Закону України «Про виконавче провадження", накладено штраф у розмірі 10 200 грн. (а.с.61-63).

Вважаючи таку постанову протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

За змістом положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй (ст. 8). На ці обставини неодноразово вказував Конституційний Суд України у своїх рішеннях, зокрема, рішенні №7-рп/2003 від 10.04.2003 року, рішенні №9-рп/2004 від 07.04.2004 року, рішенні №1-рп/2007, рішенні №19-рп/2008 від 02.10.2008 року.

При прийнятті рішення по цій справі суд керується принципами адміністративного судочинства, зокрема принципом офіційного з'ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд не обмежується тільки документами та заявами про докази, які внесені сторонами, а також здійснює дослідження обставин у справі за власною ініціативою, у т.ч. з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.

Згідно статті 287 КАС України - учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016 року із наступними змінами.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно ч. 3 вказаної статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 10) звертатися до суду із заявою (поданням) про роз'яснення рішення у випадках, передбачених цим Законом, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб'єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.

За змістом статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтями 75-76 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано виконання рішень про покладення на боржника обов'язку виконати певні дії, також врегульовано дії державного виконавця і заходи примусу щодо боржника у разі невиконання судового рішення.

Державний виконавець у даному виконавчому провадженні повинен діяти у відповідності з наведеними вище нормами закону.

Частинами 1, 2 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Суд зауважує, положеннями ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач наполягає на безпідставності винесеної постанови, оскільки рішення суду вважає виконаним.

Відповідач заперечуючи проти позову, вказує, що у нього були всі наявні підстави для винесення постанови про накладення штрафу.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

На виконання рішення суду позивач здійснив перерахунок, визначив суму заборгованості, яку необхідно доплатити стягувачу за період 01.01.2016 року по 30.07.2018 року в сумі 84 514,72 грн., але не виплатив її повністю посилаючись на постанову КМУ №103, якою передбачена виплата заборгованості з 01.01.2019 року.

При цьому, позивач посилається на статтю 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» вказує, що розмір пенсії до виплати з 01.01.2016 року складає 10 740,00 грн. та не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність, тимчасово по 31.12.2017 року максимальний розмір пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати вказаної суми.

Такі посилання та застосування до даних спірних правовідносин судом оцінюються критично, оскільки рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», зокрема частини сьомої статті 43, згідно з яким максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визначено, що цей Закон набирає чинності з 01 жовтня 2011 року, крім абзацу одинадцятого підпункту ІІ та абзацу сто тридцять восьмого підпункту 17 пункту 6 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 01 січня 2012 року. Обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Так, позивач доказів виконання рішення суду по справі № 405/7128/17 (2-а/405/284/17) ні державному виконавцю, ні суду не надав.

З огляду на вказані законодавчі положення у системному їх зв'язку та встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Донцовою О.В. під час винесення постанови про накладення штрафу, дотримано приписи чинного законодавства встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на встановлені обставини справи та вищевказані законодавчі положення чинного законодавства, суд вважає твердження позивача, щодо неправомірних дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Донцової О.В. при винесенні спірної постанови, не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Отже, при дослідженні дій відповідача, як суб'єкта владних повноважень на предмет їх відповідності вимогам Закону України «Про виконавче провадження», суд не встановив порушення спеціального законодавства при винесенні постанови від 26.02.2019 року про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 6 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Як передбачає ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Вирішуючи питання про застосування ст. 13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак, це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Разом з тим, сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер'їлдіз проти Туреччини»).

Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків.

Крім того, суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками ЄСПЛ його сфера застосування є значно ширшою: він є обов'язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для всіх інших державних органів. Так, на думку ЄСПЛ замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень при вчиненні спірних дій, діяв з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій (прийняття рішення), з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та з дотримання принципу верховенства права.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі та самостійно зібраних судом в порядку доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України в порядку, що встановлений законодавчими приписами цього кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 271, 287, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (вул. Дворцова, 6/7, м.Кропивницький, 25006, ) про скасування постанови про накладення штрафу 26.02.2019 року по ВП №56848755 щодо стягнення штрафу в сумі 10200 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, за правилами, встановленими ст.ст.287, 293, 295 - 297 КАС України.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник