Справа № 824/601/18-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/601/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

21 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року (ухвалене у м. Чернівці 28 вересня 2018 року о 10:58, повний текст якого виготовлено 04 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Держпраці у Чернівецькій області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до управління Держпраці у Чернівецькій області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Чернівецькій області № ЧВ-239/18/424/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/ 098 від 01.06.2018 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Так, перевіркою встановлено, що впродовж 2016-2017 року та січня - квітня 2018 року у позивача на рівні із штатними працівниками (водіями) за цивільно-правовими договорами, працюють механіком ОСОБА_3 та медсестрою ОСОБА_4. З вказаними працівниками трудові договори, шляхом видачі відповідних наказів про прийом працівників на роботу, в письмовій формі не укладались, що є порушенням вимог КЗпП України. На думку відповідача, позивач фактично «перевів» двох працівників на цивільно-правові договори, чим порушив законодавство про працю. Щодо наданих позивачем трудових договорів відповідач зазначив, що вони фактично припинили діяти в 2015 році, а та обставина, що розірвання трудових договорів не підлягає державній реєстрації дозволила позивачу надати фактично не чинні договори як доказ.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 03.11.2011 року укладено в письмовій формі трудові договори, які зареєстровані 04.11.2011 року Путильським РЦЗ. Щодо тверджень відповідача про, те що вказані працівники працюють за цивільно-правовими угодами позивач вказує, що в період інспекційного відвідування позивачем надано відповідачу цивільно-правові договори між роботодавцем та його найманими працівниками. Посилаючись на норми статті 21 КЗпП зазначив, що чинним законодавством не заборонено укладати цивільно-правові договори разом з основним трудовим договором з одним або кількома роботодавцями, а працівникам ОСОБА_3 і ОСОБА_5 не заборонено крім основної роботи на умовах трудового договору у вільний від роботи час виконувати роботу за наймом.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 03.11.2011 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (фізична особа, яка використовує найману працю) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 (працівник), вид діяльності (професія) медсестра, укладено трудовий договір, який зареєстрований від 04.11.2011 року № 8 Путильським РЦЗ.

Також 03.11.2011 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (фізична особа, яка використовує найману працю) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2 (працівник), вид діяльності (професія) механік, укладено трудовий договір, який зареєстрований від 04.11.2011 року № 9 Путильським РЦЗ.

01.01.2018 між замовником в особі ОСОБА_2 та виконавцем ОСОБА_5 укладено цивільно-правовий договір предметом якого є медичний огляд водіїв в строк з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.

Також 01.01.2018 між замовником в особі ОСОБА_2 та виконавцем ОСОБА_3 укладено цивільно-правовий договір предметом якого є технічний огляд автомобілів в строк з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.

На підставі наказу управлінням Держпраці у Чернівецькій області № 218 від 05.05.2018 та направлення № 04-084 "Про проведення інспекційних відвідувань" від 05.05.2018 посадовими особами відповідача проведено інспекційне відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, в тому числі оформлення трудових відносин у ФОП ОСОБА_2 АДРЕСА_1.

За результатами інспекційного відвідування складено акт №ЧВ-239/18/424/АВ від 08.05.2018 року, згідно якого виявленні наступні порушення:

- в порушення ст. 24 КЗпП України "Укладення трудового договору" - з працівниками ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які допущено до роботи з червня 2015 року трудові договори, шляхом видачі відповідних наказів про прийом працівників на роботу, в письмовій формі не укладені;

- в порушення пп.6 ч.1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника бо уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.47-50)

01.06.2018 року управлінням Держпраці у Чернівецькій області на підставі абзацу 2 статті 265 КЗпП України винесено постанову №ЧВ-239/18/424/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/098 про накладення на ФОП ОСОБА_2 штрафу в сумі 223380,00 грн.

13.06.2018 року Чернівецький обласний центр зайнятості Путильської районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості повідомив (лист № 179/2408-002-18 від 13.06.2018р.), що станом на 13.06.2018 року не розірванні та не зняті з реєстрації трудові договори між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю:

- фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1. Трудовий договір №8 від 03.11.2011 року.

- фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2. Трудовий договір №9 від 03.11.2011 року.

Постановами Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.08.2018 року визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених частинами 1 та 3 статті 41 КУпАП. Провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за частинами 1 та 3 статті 41 КУпАП, на підставі п.7 ст. 247 КУпАП - закрито у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Позивач вважає, що не допускав порушень трудового законодавства, а тому вважає протиправною постанову від 01.06.2018 року №ЧВ-239/18/424/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/098 у зв'язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані адже зазначенні працівники здійснювали трудову діяльність згідно трудових договорів, які дійсні і чинні на час розгляду справи, вказані працівники звільненні не були, що підтверджується відсутністю відомостей про зняття вказаних договорів з реєстрації.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (Закон №877-V).

Статтею 1 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пункту 4 Положення №96, Державна служба України з питань праці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Суд зазначає, що право особи на вільну працю може бути реалізоване кількома шляхами. Перш за все, це трудові відносини між роботодавцем і працівником. Чинне законодавство України дозволяє реалізувати право особи вільно обирати собі працю, зокрема шляхом укладання цивільно-правових угод у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (частина 3 статті 24 КЗпП).

При цьому, цивільно-правовий договір це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до статті 626 ЦК України, цивільно-правовим договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Наказом "Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю" від 08.06.2001 №260, затверджено Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (далі - Порядок № 260).

Пунктом 8 Порядку № 260 встановлено, що у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 260 відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів.

Встановлено, що позивач уклав трудовий договір від 03.11.2011 року з ОСОБА_5 (медсестра), який зареєстрований від 04.11.2011 року №8 Путильським РЦЗ та з ОСОБА_3 (механік), зареєстрований від 04.11.2011 року №9 Путильським РЦЗ.

Необхідно враховувати, що зазначені працівники здійснювали свої трудові обов'язки на підставі вказаних письмових трудових договорів, звільнені не були. При цьому, такі трудові договору зареєстровані в Путильському центрі зайнятості згідно вимог Порядку №260, отже вказані трудові договори на момент інспекційного відвідування були чинними.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, вищезазначеним працівникам не заборонено виконання окрім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового чи цивільного договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Тому, є необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивач фактично «перевів» зазначених працівників на цивільно-правові договори, чим порушив законодавство про працю, суд зазначає наступне.

Також судом першої інстанції вірно відхилені посилання відповідача на невідповідність дати вчинення записів у трудові книжки вказаних працівників (2011 рік) формі цих трудових книжок, що затверджена у 2017 році. Так, даний факт є порушенням встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та заповнення трудових книжок, однак таке порушення не спростовує факту укладення трудових договорів з працівниками позивача. До того ж, записи, які внесені до трудових книжок, були виконані уповноваженими на те особами районного центру зайнятості, не скасовані та не визнані недійсними.

Таким чином, між позивачем та зазначеними працівниками укладені трудові договори, які зареєстровані відповідно до норм чинного законодавства, відповідають істотним умовам договору відповідно до Цивільного Кодексу України та не знятті з реєстрації у відповідності до Порядку №260. Що свідчить про безпідставність висновків відповідача про порушення позивачем вимог трудового законодавства шляхом допуску вказаних працівників до роботи без належно оформлених трудових договорів.

Суд апеляційної інстанції також вважає обґрунтованою надану судом першої інстанції правову оцінку постановам Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.08.2018 року в контексті доказового значення для даної справи.

Так, згідно постанов Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.08.2018 визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених частинами 1 та 3 статті 41 КУпАП.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно частини 6 та 7 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

У вказаних постановах Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.08.2018 відсутні відомості про обставини вчиненого адміністративного порушення, а тому такі рішення суд першої інстанції обґрунтовано вважає такими, що не мають приюдиційного значення при вирішенні даного спору. Факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору спростований наявними трудовими договорами, які не досліджувались при розгляді справ про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Держпраці у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.