Справа № 260/1498/18
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2019 рокум. Ужгород№ 260/1498/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Стенавській А.М.,

за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1 - в судове засідання не з'явилася;

представник позивача: адвокат ОСОБА_2,

відповідач: Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 (88017, АДРЕСА_1) до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, буд. 2, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 15 березня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 25 березня 2019 року .

28 грудня 2018 року, ОСОБА_1, звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області розпорядження за № 813045 від 10 травня 2018 року; 2) зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області нарахувати і виплачувати пенсії на підставі статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-12 від 16 грудня 1993 року згідно довідки апеляційного суду Закарпатської області про заробітну плату за № 13909/5.29/16 від 24 червня 2016 року у розмірі 70 % від заробітної плати; 3) зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області провести перерахунок та виплату сум недовиплаченої частини пенсії з моменту призначення пенсії по втраті годувальника з 27 березня 2018 року.

02 січня 2019 року, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

10 січня 2019 року, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

12 лютого 2019 року, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що в листопаді 2018 року звернулася до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з письмовою заявою з проханням надати ґрунтовну інформацію про призначену пенсію по втраті годувальника, вказавши в інформації порядок нарахування у відповідності до нормативних документів, а також зазначити всі складові та відсоток, які враховані при обчисленні пенсії. Також просила надати примірник розпорядження (рішення) про призначення їй пенсії. На дане звернення від відповідача отримала відповідь, в якій зазначено, що пенсію «призначено та перераховано згідно норм чинного законодавства», тобто на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058. Також їй було надано завірену копію розпорядження № 813045 від 10.05.2018. Вважає, що відповідач при призначенні пенсії по втраті годувальника та визначенні її розміру - діяв неправомірно. Зокрема, відповідач, всупереч положенням ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-12 від 16.12.1993 року (з наступними змінами), - при обчисленні пенсії не врахував розмір грошового забезпечення померлого батька (пенсійна справа зберігається в архіві Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду) та невірно застосував відсоток. На думку позивача, відповідач повинен був нарахувати і виплачувати пенсію на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-12 від 16.12.1993 року (з наступними змінами) згідно довідки апеляційного суду Закарпатської області про заробітну плату за-№ 13909/5.29/16 від 24.06.2016 року - у розмірі 70% від заробітної плати, зазначеної в довідці, (а.с. 5-10).

25 січня 2019 року представником відповідача подано до суду відзив, відповідно до якого відповідач вказує, що відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та до Закону України «Про державну службу», на час звернення позивача до управління ПФУ не передбачена пенсія по втраті годувальника. Пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (Стаття 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року), у відповідності до якого позивачу і призначено пенсію. Також вказує на те, що позивач звернулася до суду з пропущенням строку позовної давності встановленого чинним процесуальним законодавством, оскільки виплата пенсії носить щомісячний регулярний характер, то позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав після того, як територіальний орган Пенсійного фонду України призначив пенсію по втраті годувальника, тобто в квітні 2018 року, (а.с. 54-61).

28 січня 2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого позивач вказує, що посилання відповідача є безпідставними, оскільки про порушення своїх прав на отримання належного пенсійного забезпечення позивачу стало відомо лише в грудні 2018 року - з відповіді відповідача на її звернення. Отже, строк на оскарження неправомірних дії відповідача не пропущено, а відповідні розміри пенсії не були виплачені не з її вини. Зокрема, на своє звернення від відповідача отримана відповідь за № 02/С-236 12.12.2018 року, в якій зазначено, що пенсію «призначено та перераховано згідно норм чинного законодавства», тобто на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058. Також, в додатку до цього листа від 12.12.2018 року було надано завірену копію розпорядження № 813045 від 10.05.2018. Вважає, що відповідач при призначенні пенсії по втраті годувальника та визначенні її розміру - діяв неправомірно. Зокрема, всупереч положенням статті 37 Закону України «Про державну службу» при обчисленні пенсії не врахував розмір грошового забезпечення померлого батька та невірно застосував відсоток, (а.с. 65-67).

01 лютого 2019 року, відповідачем було надано до суду заперечення, відповідно до якого вказує, що позивач перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію по втраті годувальника після смерті батька ОСОБА_4, з 27.03.2018 року. Відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_4 встановлено, що годувальник, який помер 25.09.2016 року, отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до статті 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. Положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII не передбачено право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника, а визначається можливість призначення пенсії на загальних умовах, встановлених Законом № 1058-ІV, то гр. ОСОБА_1 призначено пенсію по втраті годувальника на загальних підставах відповідно до норм статей 36-37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", (а.с. 69-70).

Під час розгляду справи по суті уповноважений представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що в ньому наведені.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на пропущення шестимісячного строку для звернення до суду, оскільки виплата пенсії носить щомісячний регулярний характер, то ОСОБА_1 повинна була дізнатися про порушення своїх прав після того, як територіальний орган Пенсійного фонду України призначив пенсію по втраті годувальника, тобто в квітні 2018 року, однак позов до Закарпатського окружного адміністративного суду подала 28 грудня 2018 року, (а.с. 53-60).

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач, дізналася про порядок нарахування пенсії у відповідності до нормативних документів, а також всі складові, які враховувались при обчисленні пенсії з відповіді на її звернення Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області № 02/с-236 від 12 грудня 2018 року, (а.с. 11-12) і до якої, на вимогу позивача, було долучено копію оскаржуваного Розпорядження 813045 від 10.05.2018, (а.с.13-14). Інших обставин чи доказів, які б спростовували доводи позивача під час розгляду справи в суді не встановлено та відповідачем таких не надано.

Таким чином, посилання відповідача на те, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для звернення до суду, передбачений статтею 122 КАС України є безпідставним.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення у формі Розпорядження за № 813045 від 10 травня 2018 року, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України з 16 вересня 2013 року та до березня 2018 року отримувала пенсію по інвалідності - ІІІ група (причина інвалідності - інвалід з дитинства). Вказані обставини підтверджуються відомостями з протоколу 3262 від 23.09.2013, (а.с.87) та довідкою до акту огляду медико соціальною експертною комісією серія АВ № 0139081, (а.с. 38).

27 березня 2018 року, позивач звернулася до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії у звязку з втратою годувальника, (а.с. 89-90). Батько позивачки - ОСОБА_4 помер 25 вересня 2016 року.

Як підтверджується матеріалами справи, 11 січня 2007 року, батько позивачки, ОСОБА_4, звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, (а.с. 98).

20 лютого 2007 року, ОСОБА_4 було призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 %, відповідно до розпорядження № 1055, (а.с.100).

25 вересня 2016 року, ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 214952, (а.с. 92).

16 березня 2018 року, за висновком № 9 Ужгородської міжрайонної МСЕК про час настання інвалідності встановлено можливе настання інвалідності особою до досягнення 18-ти років та враховуючи викладене вище, МСЕК вважає, що ОСОБА_1 являється інвалідом третьої групи, (а.с.91).

27 березня 2018 року, позивач звернулася до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії у звязку з втратою годувальника , (а.с.89 ) та відповідно до цієї заяви ні підставі статті 37 Закону України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" призначено пенсію по втраті годувальника.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивачці декілька разів робили перерахунок пенсії.

04 квітня 2018 року, згідно заяви позивача їй встановлено пенсію за особливі заслуги у розмірі 254.10 грн. до пенсії по втраті годувальника (70 відсотків від 25 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність та підставою перерахунку зазначено перехід з виду на вид, ( а.с.93).

13 квітня 2018 року, позивачці здійснювався перерахунок через зміну надбавки та за вказаним розпорядженням було призначено пенсію на підставі Закону № 1058-ІV, з видом призначеної пенсії по втраті годувальника, (а.с.95 ).

10 травня 2018 року за Розпорядженням № 813045 видом призначеної пенсії є пенсія по втраті годувальника з підставою перерахунку - зміна надбавки, ( а.с.35)

12 грудня 2018 року, листом Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області було надано відповідь на звернення позивача та вказано, що їй було призначено пенсію в розмірі на одного працездатного члена сімї у розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника та додано Розпорядження 813045 від 10 травня 2018 року, що є предметом оскарження даній справі, (а.с. 13, 35).

Вказане Розпорядження від 10 травня 2018 року № 813045 винесено на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV.

Не погодившись із такою позицією відповідача, позивач зазначає, що відповідач при призначенні пенсії по втраті годувальника та визначенні її розміру - діяв неправомірно, бо всупереч положенням статті 37 Закону України «Про державну службу» при обчисленні пенсії не врахував розмір грошового забезпечення померлого батька та невірно застосував відсоток, (а.с. 65-67). Вважає, що відповідач повинен був нарахувати та виплачувати їй пенсію на підставі ст. 37 Закону "Про державну службу" № 3723-12 від 16.12.1993 року та згідно Довідки апеляційного суду Закарпатської області за № 13909/5.29/16 від 24.06.2016 року у розмірі 70 відсотків від заробітної плати, що визначена у довідці.

24 червня 2016 року, Апеляційним судом Закарпатської області видана Довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Така довідка видана ОСОБА_4 про те, що заробітна плата працюючого на відповідній посаді голови суду за травень 2016 року, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового тримання суддям у відставці, становить 30305, 00 грн., ( а.с.65) .

Вирішуючи питання застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття, з незалежних від них обставин, а також у старості та у інших випадках, передбачених законом.

Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з частиною 1 статті 9 закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону цього Закону передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоровя, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_5), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються: 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Абзац 2 частини 3 цієї ж статті передбачає, що члени сім"ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до акту огляду медико соціальної експертної комісії серія АВ № 0139081 та висновку про час настання інвалідності № 9 від 16 березня 2018 року, виданого Ужгородською міжрайонною МСЕК, позивач ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з дитинства, (а.с. 91,16).

З огляду на те, що позивачка має інвалідність з дитинства, була непрацездатною у розумінні статті 36 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV, отже мала право на призначення пенсії по втраті годувальника, що не оскаржується відповідачем.

Крім того, як встановлено судом, батько позивачки ОСОБА_4, як на момент призначення довічного грошового утримання 11 січня 2007 року так і на момент смерті - 25 вересня 2016 року мав право на на одержання пенсії державного службовця відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

За визначенням абзацу 22 статті 1 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім"ї у випадках визначених цим Законом.

Відповідно до статті 37 пункту 10 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року ( далі по тексту Закон №3723-XII ) передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника; з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім'ї - 90% відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

12 лютого 2015 року вступив в законну силу Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі по тексту Закон № 192-VIII), розділ 10 якого визначав статус судді у відставці.

Відповідно до ст. 141-142 цього Закону №192-VIII, суддя у відставці мав право на призначення йому пенсії на умовах передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором право на отримання щомісячного довічного утримання.

Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника й Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213 - VIII від 02.03.2015 року, яким було змінено назву статті 37 Закону України «Про державну службу» на нову назву «Пенсійне забезпечення державних службовців».

Відповідно до змісту ч.10 статті 37 Закону "Про державну службу" № 3723-XІІ право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника мають також непрацездатні члени сім"ї померлої особи, які отримували або мали право на пенсію за цим законом.

Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» № 889 - VIII від 10.12.2015 року за винятком статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року.

Згідно з пунктом 10 та 12 розділу 11 Закону України «Про державну службу» №889 - VIII від 10.12.2015 року та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» державні службовці, які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених ст. 25 Закону України, «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року з наступними змінами.

Слід звернути увагу, що пункт 13 розділу 11 Закону України «Про державну службу» №889 -VIII від 10.12.2015 року передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про державну службу» №3723-ХП з наступними змінами, зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

З аналізу вищевикладених правових норм та обставин справи, судом критично оцінюються доводи відповідача, що відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" так і відповідно до Закону України "Про державну службу" на час звернення позивача до управління ПФУ не передбачалася пенсія по втраті годувальника.

Рішенням, Конституційного Суду України у справі №1-8/2016 року від 8 червня 2016 року за № 4-рп/2016 року (конституційне подання Верховного Суду України щодо конституційності положень ч.3, абзаци 1-2, 4, 6 ч. 5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» визнані такими, що не відповідають Конституції.

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2423 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213- VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911- VIII і положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213, визнані неконституційними, і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Отже, відповідач, як орган, якому делеговані повноваження щодо призначення і виплати пенсій, при розгляді заяви про перехід на пенсію по втраті годувальника повинен був діяти відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 7 липня 2010 року, а також статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХII від 16.12.1993 року з наступними змінами.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 3723-ХII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку: Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, батько позивачки мав право на одержання пенсії державних службовців відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХII від 16.12.1993 року.

Відповідно до частин 13 та 14 статті 37 Закону № 3723-ХП у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім'ї -90 відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 на момент звернення із заявою до пенсійного органу була непрацездатним членом сім'ї померлого годувальника ОСОБА_4 та відповідала вимогам вищезазначених норм статті 37 Закону № 3723-ХП.

З огляду на спірні правовідносини правова визначеність полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення по Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889- VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на певні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, похідним є і право членів сім'ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

З огляду на вищевикладене, оспорюване Розпорядження відповідача за № 813045 від 10 травня 2018 року прийнято не на підставі та у спосіб, що визначено Конституцією та законами України, отже є протиправним та підлягає скасуванню, а позов цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області нарахувати і виплачувати пенсії на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-12 від 16 грудня 1993 року згідно довідки апеляційного суду Закарпатської області про заробітну плату за № 13909/5.29/16 від 24 червня 2016 року у розмірі 70 % від заробітної плати, то судом встановлено наступне.

Вказану вимогу суд розцінює як похідну вимогу від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області - розпорядження за № 813045 від 10 травня 2018 року.

Судом встановлено, що 27 березня 2018 року, позивач, подала заяву про перерахунок пенсії (а.с. 89-90). На підставі даної заяви, позивачу, було призначено пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 % щомісячного грошового утримання судді на підставі Закону " 1058-ІV.

Як вже зазначалося судом, була встановлена протиправність оскаржуваного розпорядження, чим порушено право позивача, яке гарантоване Конституцією на пенсійне забезпечення.

Таким чином, для відновлення порушеного права позивача, суд вважає належним способом відновлення порушених прав буде зобовязання суб'єкта владних повноважень - здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-12 від 16 грудня 1993 року у розмірі 70 % щомісячного грошового утримання судді у відставці з 27 березня 2018 року з урахуванням довідки про заробітну плату № 13909/5.29/16 від 24 червня 2016 року.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області провести перерахунок та виплату сум недовиплаченої частини пенсії з моменту призначення пенсії по втраті годувальника з 27 березня 2018 року, судом встановлено наступне.

Суд констатує, що на цій стадії звернення до суду дана позовна вимога є передчасною, оскільки належне виконання рішення в частині переведення позивача на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» з 27 березня 2018 року передбачає й виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії починаючи з 27 березня 2018 року, а відповідно позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Таким чином, позивач скористався правом на звернення до суду і його право не може бути обмежене, а заявлена позивачем вимога розглянута судом по суті, однак з урахуванням вищевикладеного підстави для задоволення позову в цій частині вимог відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновків, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу та зобов'язанням такого здійснити переведення позивача на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу».

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджено квитанцією від 23.01.19 № 0.0..1 (а.с. 52).

Відповідні судові витрати належить компенсувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 242 246 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії - задовольнити частково .

2. Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України Закарпатської області розпорядження за № 813045 від 10 травня 2018 року.

3. Зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-12 від 16 грудня 1993 року у розмірі 70 % щомісячного грошового утримання судді у відставці з 27 березня 2018 року з урахуванням довідки про заробітну плату № 13909/5.29/16 від 24 червня 2016 року.

4. Стягнути з Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (, п.і. 88017, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Загорська, 2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: п.і. 88017, АДРЕСА_2) судовий збір розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні, 80 коп.).

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

СуддяОСОБА_6