Справа № 200/2169/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 р. Справа№200/2169/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Рівнінна, 32)

до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а)

про визнання протиправним та скасування рішення від 3 жовтня 2018 року № 2342/34-1/03, зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасувати рішення Маріупольського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, датоване 3 жовтня 2018 року № 2342/34-1/03, яким мені, ОСОБА_1, відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязання Маріупольське обєднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати та включити до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «д» статті 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» наступні періоди роботи періоди перебування у резерві плавскладу з 24 січня 1980 року по 24 січня 1980 року, з 10 листопада 1980 року по 15 листопада 1980 року, з 23 лютого 1981 року по 8 березня 1981 року, з 7 грудня 1983 року по 13 грудня 1983 року, з 23 жовтня 1984 року по 28 жовтня 1984 року, з 4 березня 1985 року по 10 березня 1985 року, з 19 березня 1985 року по 1 квітня 1985 року, з 25 червня 1985 року по 2 липня 1985 року, з 6 вересня 1985 року по 1 жовтня 1985 року, з 16 серпня 1990 року по 25 вересня 1990 року, періоди знаходження мене у відпустці без збереження заробітної плати з 16 серпня 1980 року по 31 серпня 1980 року, з 14 травня 1981 року по 13 червня 1981 року, періоди знаходження на курсах з 18 лютого 1985 року по 22 лютого 1985 року, з 11 березня 1985 року по 15 березня 1985 року, з 5 грудня 1989 року по 8 грудня 1989 року, періоди знаходження у навчальних відпустках з 15 березня 1988 року по 23 квітня 1988 року, з 23 січня 1989 року по 30 червня 1989 року, періоди знаходження у додаткових відпустках за роботу за Полярним кругом з 5 лютого 1993 року по 27 лютого 1993 року, з 30 травня 1994 року по 8 липня 1994 року, з 12 березня 1995 року по 22 березня 1995 року, з 29 листопада 1995 року по 5 січня 1996 року, зобовязання Маріупольське обєднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 15 червня 2018 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою від 13 лютого 2019 року суд залишив без руху позовну заяву позивача та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків.

22 лютого 2019 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, в якій виконав вимоги ухвали суду від 13 лютого 2019 року, чим усунув її недоліки.

Ухвалою від 27 лютого 2019 року позовну заяву позивача прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 200/2169/19-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Одночасно, суд зобовязав відповідача витяг з пенсійної справи позивача відповідно спірних правовідносин, зокрема, заяву позивача від 15 червня 2016 року, всі інші докази, які стали підставою для вчинення відповідачем спірних дій.

21 березня 2019 року через відділ документообігу та архівної роботи суду засобами поштового звязку надійшло клопотання відповідача про витребування доказів по справі.

Ухвалою від 22 березня 2019 року суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідачем протиправно не враховано періоди його роботи, які сукупно складають 1 рік 4 місяці 16 днів. При цьому, позивач зауважив, що звертався до суду та судом вказано, що відповідачем у рішенні про відмову в призначенні не обґрунтовано мотивів не зарахування окремих періодів до його стажу. На виконання рішення суду, відповідач прийняв нове рішення від 3 жовтня 2018 року, яким відмовив позивачу у призначенні пенсії. Проте, з тих же підстав, що і в попередньому рішенні. Не погоджуючись із зазначеним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В установлений судом строк відповідачем на адресу суду надано відзив на позовну заяву позивача, у якому заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з аналогічних підстав та зазначив, щоб отримати право на пільгову пенсію позивач має відпрацювати 12 років 6 місяців за пільговою спеціальністю, посадою та мати не менше 26 років страхового стажу.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, що підтверджується паспортом громадянина України серії ВВ 248341, виданого 27 лютого 1998 року. Позивач претендує на призначення пенсії за вислугу років згідно пункту «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судом встановлено, підтверджено наявними матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року в адміністративній справі № 805/2194/18-а позов ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецькій області про визнання дій протиправними, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, спонукання виконати певні дії задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя №573/2779 від 12 серпня 2016 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобовязано Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 15 червня 2016 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як вбачається зі змісту зазначеного судового рішення судом на підставі норм чинного законодавства встановлено, що у зв'язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах управління зобов'язане перевірити, зокрема, чи має заявник відповідний стаж роботи на роботах передбачених статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У свою чергу, перевіряючи чи діяв відповідач обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд дійшов висновку, що відповідач діяв необґрунтовано, оскільки у рішенні про відмову у призначенні пенсії взагалі не обґрунтовано мотиви не зарахування до стажу окремих періодів.

В силу положень частин четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Окрім того, судом встановлено, що на виконання зазначеного судового рішення після повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, відповідачем прийнято рішення від 3 жовтня 2018 року № 2342/34/1/03 «Про відмову в призначенні пенсії». зі змісту зазначеного рішення вбачається, що підставою відмови у призначенні пенсії була відсутність необхідного страхового стажу через не зарахування пенсійним органом окремих періодів роботи позивача. Так, відповідачем не було зараховано наступні періоди:

1) період перебування у резерві плавскладу з 24 січня 1980 року по 24 січня 1980 року, з 10 листопада 1980 року по 15 листопада 1980 року , з 23 лютого 1981 року по 8 березня 1981 року, з 7 грудня 1983 року по 13 грудня 1983 року, з 23 жовтня 1984 року по 28 жовтня 1984 року, з 4 березня 1985 року по 10 березня 1985 року, з 19 березня 1985 року по 1 квітня 1985 року, з 25 червня 1985 року по 2 липня 1985 року, з 6 вересня 1985 року по 1 жовтня 1985 року, з 16 серпня 1990 року по 25 вересня 1990 року;

2) період відпустки без збереження заробітної плати з 16 серпня 1980 року по 31 серпня 1980 року, з 14 травня 1981 року по 13 червня 1981 року;

3)курси з 18 лютого 1985 року по 22 лютого 1985 року, з 11 березня 1985 року по 15 березня 1985, з 5 грудня 1989 року по 8 грудня 1989 року;

4) навчальна відпустка з 15 березня 1988 року по 23 квітня 1988 року, з 23 січня 1989 року по 30 червня 1989 року;

5) додаткова відпустка за роботу за Полярним кругом з 5 лютого 1993 року по 27 лютого 1993 року, з 30 травня 1994 року по 8 липня 1994 року, з 12 березня 1995 року по 22 березня 1995 року, з 29 листопада 1995 року по 5 січня 1996 року.

Суд погоджується з позицією позивача, що означене рішення винесено з аналогічних підстав як те, що було визнано протиправним та скасовано рішенням суду по справі 805/2194/18-а, що набрало законної сили.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення відповідача від 3 жовтня 2018 року, управлінням під час його прийняття не було враховано висновків суду, не надано належної оцінки документам позивача, наданих для призначення пенсії за віком не вчинено дій, спрямованих на перевірку достовірності наданих даних.

Натомість, на підставі наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивачем при зверненні до пенсійного орану із заявою від 15 червня 2016 року про призначення пенсії було додатково надані такі документи: копія трудової книжки, довідка про роботу, копія диплома, архівна довідка про стаж № 01/03-10/32 від 25 квітня 2014 року, архівна довідка про заробітну плату № 877/3-7 від 21 лютого 2014 року, особова картка, довідка про підтвердження трудового стажу, копія паспорта і ідентифікаційного коду.

Згідно архівних довідок, наданих позивачем вбачається, що ОСОБА_1 працював у плавскладі Латвійського пароплавства повний робочий день у режимі повного робочого тижня з 24 січня 1980 року (наказ № 37 від 28 січня 1980 року) по 5 липня 1996 року (наказ № 267 від 10 липня 1996 року). Також, згідно зазначеної довідки судом встановлено, що стаж роботи позивача в Латвійському пароплавстві складає 16 років 5 місяців 11 днів.

Суд вважає необґрунтованими дії відповідача щодо виключення із загального періоду роботи позивача у плавскладі Латвійського пароплавства окремих періодів, зокрема, перебування у резерві, з огляду на наступне.

Відповідно до Директиви 1999/63/ЄС Ради Європейського Союзу від 21 червня 1999 року «Про Угоду про організацію робочого часу моряків, укладену між Асоціацією Судновласників Європейського Співтовариства та Федерацією Транспортних Профспілок Європейського Співтовариства», Директиви 1999/95/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європейського Союзу від 13 грудня 1999 року «Про правозастосування положень щодо годин праці моряків на борту суден, що зупиняються в портах Співтовариства», статті 57 Кодексу торговельного мореплавства України та з метою підвищення рівня організації безпечної праці і відпочинку членів екіпажу суден наказом Міністерства інфраструктури України від 29 лютого 2012 року № 135 1затверджено Положення про робочий час та час відпочинку плаваючого складу морського і річкового транспорту України (надалі Положення).

Відповідно до пункту 2.21 зазначеного Положення у період тимчасової відсутності вакантних посад на суднах, списання з судна у звязку з переведенням судна на інший режим роботи чи виведенням із експлуатації на ремонт, у відстій, а також очікування направлення на судно після відпустки, додаткових днів відпочинку тощо член екіпажу тимчасово зараховується до резерву.

Час перебування в резерві це період робочого часу членів екіпажів, протягом якого працівник тимчасово з обєктивних причин не має роботи за займаною посадою, оскільки судновласник не має змоги призначити працівника до складу екіпажу судна, на яке він направляється для роботи за фахом, через відсутність судна в порту приписки чи близьких портах у звязку із затримкою на певний час у рейсі.

Перебування членів екіпажу в резерві регулюється відповідним положенням, затвердженим судновласником за погодженням із відповідним виборним органом первинної профспілкової організації. У положенні необхідно, зокрема відобразити порядок і умови оформлення плавскладу до резерву, порядок зарахування до резерву та використання резерву, строки перебування в резерві, порядок оплати перебування в резерві та порядок виключення з резерву. Як встановлено судом на підставі архівної довідки від 25 квітня 2014 року № 01/03-10/32 відповідно до Трудової угоди між працівниками плавскладу та Профспілкою знаходження робітників плавскладу в резерві оплачувалось у розмірі 2/3 посадового окладу.

З аналізу зазначених норм законодавства, суд доходить висновку, що періоди перебування особи в резерві належить до робочого часу., та як наслідок підлягає зарахуванню до стажу позивача.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Період додаткової відпустки, згідно вимог чинного законодавства є періодом трудової діяльності, що є підставою для зарахування до стажу позивача періодів додаткової відпустки за роботу за Полярним кругом.

Згідно з нормами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Тож, не зарахування пенсійним органом періоду участі в курсах та навчальній відпустці є необґрунтованим.

Щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу роботи періодів відпусток без збереження заробітної плати, то діючим законодавством не передбачено права відповідача відраховувати із пільгового стажу роботи час простою та періодів відпусток без збереження заробітної плати, що підтверджується листом Мінсоцполітики від 8 лютого 2016 року № 713/039/161-16.

Також, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Згідно норм статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Норми статті 245 КАС України визначають повноваження суду при вирішенні справи. Так, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Рішення суду, згідно положень статті 246 КАС України, складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У вступній частині рішення зазначаються:

1) дата і місце його ухвалення;

2) найменування суду;

3) прізвище та ініціали судді або склад колегії суддів;

4) прізвище та ініціали секретаря судового засідання;

5) номер справи;

6) імя (найменування) сторін та інших учасників справи;

7) вимоги позивача;

8) прізвища та ініціали представників учасників справи та прокурора.

В описовій частині рішення зазначаються:

1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача;

2) заяви, клопотання учасників справи;

3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

У мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування;

7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність субєкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

У резолютивній частині рішення зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог;

2) розподіл судових витрат;

3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та по батькові (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Суд зазначає, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обовязковими для врахування субєктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Отже, суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобовязань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у звязку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Широкі межі розсуду, які надаються субєкту владних повноважень повинні застосовуватись в різні способи і засоби для захисту прав, свобод та інтересів осіб, як того вимагає Конституція та Конвенція з прав людини, і не прийняти рішення на власний розсуд.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача-субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, з метою належного та ефективного захисту порушеного права у спірному випадку суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та зарахувати спірні періоди.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до квитанції від 5 лютого 2019 року. Отже, відповідно до вимог статті 139 КАС України, судовий збір у зазначеному розмірі, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Рівнінна, 32) до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а) про визнання протиправним та скасування рішення від 3 жовтня 2018 року № 2342/34-1/03, зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 3 жовтня 2018 року № 2342/34-1/03 «Про відмову в призначенні пенсії» ОСОБА_1.

Зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) та включити до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «д» статті 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» періоди перебування у резерві плавскладу з 24 січня 1980 року по 24 січня 1980 року, з 10 листопада 1980 року по 15 листопада 1980 року, з 23 лютого 1981 року по 8 березня 1981 року, з 7 грудня 1983 року по 13 грудня 1983 року, з 23 жовтня 1984 року по 28 жовтня 1984 року, з 4 березня 1985 року по 10 березня 1985 року, з 19 березня 1985 року по 1 квітня 1985 року, з 25 червня 1985 року по 2 липня 1985 року, з 6 вересня 1985 року по 1 жовтня 1985 року, з 16 серпня 1990 року по 25 вересня 1990 року, періоди знаходження мене у відпустці без збереження заробітної плати з 16 серпня 1980 року по 31 серпня 1980 року, з 14 травня 1981 року по 13 червня 1981 року, періоди знаходження на курсах з 18 лютого 1985 року по 22 лютого 1985 року, з 11 березня 1985 року по 15 березня 1985 року, з 5 грудня 1989 року по 8 грудня 1989 року, періоди знаходження у навчальних відпустках з 15 березня 1988 року по 23 квітня 1988 року, з 23 січня 1989 року по 30 червня 1989 року, періоди знаходження у додаткових відпустках за роботу за Полярним кругом з 5 лютого 1993 року по 27 лютого 1993 року, з 30 травня 1994 року по 8 липня 1994 року, з 12 березня 1995 року по 22 березня 1995 року, з 29 листопада 1995 року по 5 січня 1996 року.

Зобовязати Маріупольське обєднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) від 15 червня 2016 броку про призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням зарахованих періодів роботи.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Рівнінна, 32).

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 25 березня 2019 року. Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.