Справа № 809/81/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

19 березня 2019 року

справа №809/81/16

адміністративне провадження №К/9901/31479/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фіскальної служби України

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року у складі суддів Боршовського Т.І., Кишинського М.І., Черепія П.М.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 березня 2017 року у складі суддів Яворського І.О., Кухтея Р.В., Носа С.П.

у справі № 809/81/16 (876/4561/16)

за позовом Комунального підприємства «Надвірнаводоканал»

до Державної фіскальної служби України, Державної казначейської служби України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій,

У С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року Комунальне підприємство «Надвірнаводоканал» (далі - Підприємство, позивач у справі) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної фіскальної служби України (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправною бездіяльність щодо не зарахування на рахунок позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість коштів з рахунків платника, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості, зобов'язати відповідача врахувати в поповнення електронного рахунка проведені розрахунки в сумі 748 010,32 грн.

Ухвалою від 5 квітня 2016 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд залучив Державну казначейську службу України до участі у справі як другого відповідача.

19 травня 2016 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 березня 2017 року, позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо вчасного надання Державній казначейській службі України коригуючих реєстрів у межах залишку узгоджених податкових зобов'язань платника податку - Комунального підприємства «Надвірнаводоканал», не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, з погашення заборгованості з різниці в тарифах на послуги, що надають населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Визнав протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не проведення зменшення залишку узгоджених податкових зобов'язань платника податку - Комунального підприємства «Надвірнаводоканал», не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, що обліковується Державною казначейською службою України, в розмірі 603 868 грн., та повідомити про це Державну фіскальну службу України.

Зобов'язав Державну казначейську службу України зменшити залишок узгоджених податкових зобов'язань платника податку - Комунального підприємства «Надвірнаводоканал», не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, що обліковується Державною казначейською службою України, в розмірі 603 868 грн., та повідомити про це Державну фіскальну службу України.

29 березня 2017 року Державною фіскальною службою України подана касаційна скарга, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати у повному обсязі постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та відмовити Підприємству в задоволені позовних вимог повністю, з посиланням на те, що не надходження відповідної інформації від органів Казначейства до ДФС унеможливлює вчинення останнім дій, що передбачені Порядком №569.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивач згідно постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 року № 375 отримав субвенцію з державного бюджету в сумі 748 010,32 грн., а саме 400 451,78 грн. згідно з договором про організацію взаєморозрахунків від 23 листопада 2015 року № 46; 107 407,36 грн. згідно з договором про організацію взаєморозрахунків від 3 грудня 2015 року № 48; 96 008,86 грн. згідно з договором про організацію взаєморозрахунків від 14 грудня 2015 року № 49; 144 142,32 грн. згідно з договором про організацію взаєморозрахунків від 21 грудня 2015 року № 50.

Вищевказані суми перераховано позивачем до загального фонду Державного бюджету України на погашення заборгованості з податку на додану вартість, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 93 від 10 грудня 2015 року, № 94 від 11 грудня 2015 року, № 97 від 17 грудня 2015 року, № 99 від 29 грудня 2015 року.

Позивач листом від 25 січня 2016 року № 19 звернувся до Державної фіскальної служби України, в якому просив вжити всіх можливих заходів щодо припинення бездіяльності в адмініструванні податку на додану вартість та забезпечити позивачу можливість проводити реєстрацію податкових накладних.

Листом аналогічного змісту від 25 січня 2016 року № 20 позивач звернувся до Державної казначейської служби України, у відповідь на який Державна казначейська служба України листом від 5 лютого 2016 року № 10-08/275-2125 повідомила позивача, що починаючи з 11 грудня 2015 року Державна казначейська служба України надавала відповідачу інформацію щодо зарахованих за попередній день сум з податку на додану вартість за результатами проведених розрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 року № 375. Також роз'яснив позивачу, що відповідно до пункту 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569, для проведення Державною казначейською службою України зменшення залишку узгоджених податкових зобов'язань платника податку, не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, але не більше суми проведених розрахунків Державна фіскальна служба України повинна сформувати та не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дати отримання такої інформації надіслати Казначейству коригуючі реєстри у межах залишку узгоджених податкових зобов'язань платника податку, не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, але не більше суми проведених розрахунків. Однак відповідачем такі коригуючі реєстри Казначейству не надавалися.

Водночас, Державна казначейська служба України листами від 15 грудня 2015 року № 9-08/1132-31675, від 17 грудня 2015 року № 9-08/1150-31934, від 29 грудня 2015 року № 9-08/1224-33017, від 30 грудня 2015 року № 9-08/1231-33108 направила в Державну фіскальну службу України інформацію про проведені розрахунки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375, у тому числі по позивачу на загальну суму 748 010,32 грн.

18 січня 2016 року відповідач направив в електронному вигляді Державній казначейській службі України коригуючі реєстри відповідно до порядку інформаційного співробітництва для відпрацювання, формування трансакцій типу 12 та направлення їх до Державної фіскальної служби України для відображення в СЕА, про що відповідач додатково повідомив Державну казначейську службу України листом від 18 січня 2016 року № 716/5/99-99-23-01-16.

В той же час, Державна казначейська служба України листом від 21 січня 2016 року №10-08/151-1122 повідомила Державну фіскальну службу України, що інформація щодо обробки коригуючих реєстрів відсутня.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Оцінюючи спірні правовідносини, суди попередніх інстанцій здійснили аналіз приписів пункту 1 Порядку та умов надання у 2015 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 4 червня 2015 року (надалі - Порядок), яким визначався механізм надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах за рахунок джерел, зазначених у статті 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Приписами пункту 11 Порядку зазначено, що казначейство перераховує субвенцію відповідно до Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2010 року № 1132 і Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Мінфіном. Розрахунки з погашення заборгованості за рахунок джерел, визначених статтею 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» проводяться шляхом залучення коштів з єдиного казначейського рахунка.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено систему електронного адміністрування податку на додану вартість з 1 січня до 1 липня 2015 року (або до дати, визначеної в окремому рішенні Верховної Ради України про скорочення терміну перехідного періоду відповідно до пункту 7 Прикінцевих положень даного Закону) - у тестовому режимі, з 1 липня 2015 року - на постійній основі.

Системний аналіз судами попередніх інстанцій положень підпункту 200-1.2, підпункту «в» пункту 200-1.4 статті 200-1, підпункту «в» пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України, з урахуванням встановлених фактичних обставин у справі, зумовив висновок про те, що бездіяльність відповідача має вплив на показники суми податку на додану вартість, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (SНакл), що доводить порушення прав позивача.

Механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних (далі - розрахунки коригування) у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків визначені Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №569.

За змістом пункту 9 цього Порядку у разі проведення органами Казначейства розрахунків платника податку з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до закону про Державний бюджет України в рахунок погашення заборгованості з податку, в поповнення електронного рахунка враховується в межах проведених розрахунків з податку сума зменшення залишку узгоджених податкових зобов'язань такого платника податку, не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, що обліковується Казначейством до виконання в повному обсязі, за коригуючими реєстрами. Інформація про проведення таких розрахунків з податку надається Казначейством до Державної фіскальної служби у розрізі платників податку не пізніше наступного робочого дня з дати проведення таких розрахунків. На підставі інформації про проведення розрахунків, отриманої від Казначейства, ДФС формує та не пізніше наступного робочого дня з дати отримання такої інформації надсилає Казначейству коригуючі реєстри у межах залишку узгоджених податкових зобов'язань платника податку, не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, але не більше суми проведених розрахунків. У день отримання коригуючих реєстрів Казначейство зменшує залишок узгоджених податкових зобов'язань платника податку, не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, що обліковується Казначейством до виконання в повному обсязі, та повідомляє про це ДФС. ДФС на підставі інформації про зменшення залишку узгоджених податкових зобов'язань платника податку, не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, що обліковується Казначейством до виконання в повному обсязі, не пізніше наступного робочого дня з дати отримання такої інформації збільшує суму поповнення електронного рахунка такого платника податку на суму такого зменшення.

Буквальний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновків, що зазначеним Порядком визначено певний алгоритм дій органів Державної казначейської служби України та Державної фіскальної служби України з метою зарахування у поповнення електронного рахунка в системі електронного адміністрування податку на додану вартість коштів, отриманих платником податку в якості субвенції, з подальшим їх спрямуванням відповідно до закону про Державний бюджет України в рахунок погашення заборгованості.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державна казначейська служба України листами від 15 грудня 2015 року № 9-08/1132-31675, від 17 грудня 2015 року № 9-08/1150-31934, від 29 грудня 2015 року № 9-08/1224-33017, від 30 грудня 2015 року № 9-08/1231-33108 направила в Державну фіскальну службу України інформацію про проведені розрахунки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375, у тому числі по позивачу на загальну суму 748 010,32 грн.

18 січня 2016 року відповідач направив в електронному вигляді Державній казначейській службі України коригуючі реєстри відповідно до порядку інформаційного співробітництва для відпрацювання, формування трансакцій типу 12 та направлення їх до Державної фіскальної служби України для відображення в СЕА, про що відповідач додатково повідомив Державну казначейську службу України листом від 18 січня 2016 року № 716/5/99-99-23-01-16.

Періодичність, структура та формат обміну інформацією і реєстрами платників податку, необхідними для функціонування системи електронного адміністрування податку, визначаються ДФС та Казначейством, встановлені пунктом 3 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569, на виконання якого 12 листопада 2014 року між Державною фіскальною службою України та Державною казначейською службою України укладено угоду про інформаційне співробітництво, сфера дії якої, як обумовлено у цьому пункті, поширюється на відносини щодо обміну інформацією між сторонами, які виникають у їх практичній діяльності при одержанні, використанні, поширенні та зберіганні отриманої інформації.

12 листопада 2014 року сторонами підписано протокол №1 до даної угоди, з урахуванням змін, внесених протоколом від 29 квітня 2015 року, згідно з пунктом 3.1 розділу 3 якого, передача інформації відбувається в електронному вигляді засобами інформаційної системи «Єдине вікно подання електронної звітності» (Державна фіскальна служба України) та автоматизованої системи «Є-Казна» (Державна казначейська служба України) із застосуванням криптографічного захисту і використанням електронного цифрового підпису.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про неприйнятність доводів податкового органу стосовно того, що Державна казначейська служба України в порушення цих вимог угоди та протоколу до неї направила інформацію про проведення розрахунків платниками податку в письмовому, а не в електронному вигляді, з огляду на положення статті 200-1 Податкового кодексу України, пункту 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569, які не містять жодних застережень щодо відсутності у Державної фіскальної служби України обов'язку своєчасно сформувати та направити Державній казначейській службі України коригуючі реєстри у разі недотримання останньою порядку обміну інформацією між вказаними органами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що листом від 25 січня 2016 року №02-15/2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Програміка» повідомило Державну фіскальну службу України, що 18 січня 2016 року коригуючі реєстри коректно передані Державній казначейській службі України, по усіх пакетах типу 8 отримано в автоматизованій системі «Є-Казна» квитанцію зі статусом «NEW» .

Висновуючись на аналізі положень Розділу 2 протоколу №1 від 12 листопада 2014 року, з урахуванням змін, внесених протоколом від 29 квітня 2015 року, додатків 1-4 до цього Протоколу (додаток 1, постачальник інформації Державна фіскальна служба України); «Обмін інформацією про стан рахунка у системі електронного адміністрування податку (далі - електронного рахунка)» (додаток 2, постачальник інформації Державна казначейська служба України); «Обмін інформацією про суми податку на додану вартість, які підлягають перерахуванню» (додаток 3, постачальник інформації Державна фіскальна служба України); «Обмін технологічною інформацією про стан функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість» (додаток 4, постачальник інформації Державна фіскальна служба України, Державна казначейська служба України), визначено, що інформація може передаватись з ознакою транзакції « 9» (оновлення документу в картотеці за реєстром). Передача інформації з ознакою транзакції « 8» даними додатками не передбачена, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про те, що відповідно до норм законодавства в системі електронного адміністрування податку на додану вартість реалізовано механізм здійснення операцій зі зменшення залишку узгоджених податкових зобов'язань платника податку, не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, що обліковуються Державною казначейською службою України до виконання в повному обсязі у формі реєстру з ознакою коригування типу 9 "оновлення документу в картотеці за реєстром".

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування на рахунок позивача у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника коштів з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України.

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 березня 2017 року у справі № 809/81/16 (876/4561/16) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер