Справа № 804/3790/17
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
25 березня 2019 року Справа № 804/3790/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лозицької І.О.
судді Горбалінського В.В.
судді Ількова В.В.
за участі секретаря судового засідання Черніженко К.Е.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 804/3790/17 за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області; третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -
11.12.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, заявник) про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року в адміністративній справі № 804/3790/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області; третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.
Ухвалою суду від 17.12.2018 року (суддя Барановський Р. А.) було відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року в адміністративній справі № 804/3790/17 та призначено заяву до розгляду в судовому засіданні.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року № 256 д, у звязку з перебуванням судді Барановського Р. А. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, та на виконання розпорядження в.о. керівника апарату суду від 15.02.2019 року № 40 був призначений повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № 160/3790/17.
За відомостями з витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2019 року, зазначена вище справа була розподілена судді Лозицькій І. О.
Ухвалою суду від 25.02.2019 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 804/3790/17, та призначено розгляд заяви в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 18.03.2019 року о 13:00 годині.
Заявник та представник відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Заявником 14.03.2019 року подано до суду клопотання про здійснення розгляду заяви без його участі, заяву просив задовольнити.
Представником відповідача 13.03.2019 року та 21.03. 2019 року до суду подані клопотання про розгляд справи без його участі. Також, 16.01.2019 року відповідачем подано до суду пояснення, в яких просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі №804/3790/17 за виключними обставинами відмовити, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 804/3790/17 залишити без змін, посилаючись на те, що відповідно до пункту першого рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року у справі № 1-7/2018(4062/15), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI підлягає застосуванню в його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат". У пункті 3 розділу ІІ положень Закону України від 06.12.2016 року №1774- VIІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Зазначено, що до внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2017 року встановлений в розмірі 1600 грн. (ст.7 Закону України від 21.12.2016 року №1801- VIІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік»). Відповідач наголошує, що положення Закону № 1774- VIІІ є чинними, не конституційними не визнавалися та відповідно не скасовувалися. Отже, з огляду на викладене, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя місцевого суду повинен отримувати суддівську винагороду в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З огляду на зазначене, нарахування суддівської винагороди відповідно до вказаного рішення повинно здійснюватися з 4 грудня 2018 року.
Представником третьої особи жодних пояснень по суті поданої заяви суду надано не було.
Згідно частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За викладених обставин, враховуючи те, що в судове засідання не прибули всі особи, що беруть участь у розгляді заяви, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 3 статті 194 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмово провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши доводи заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи заяви, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з ч.5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;
2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення;
3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні цієї справи судом.
Тобто, з вище викладених норм вбачається, що судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі встановлення певних обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи № 804/3790/17, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року, що переглядається за виключними обставинами, набрала законної сили.
Обґрунтовуючи відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з приписів чинних на той час правових норм.
Зокрема, суд в рішенні зазначив наступне.
Частиною другою статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до частини першої ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII (надалі - Закон №1402) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом першим частини третьої статті 135 Закону №1402 встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Водночас, абз. 1 ст. 22 р. ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Натомість, п. 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Так, згідно з частиною третьою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. №2453-VI (надалі - Закон №2453), посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Аналіз наведених правових норм свідчить про наявність двох можливих базових розмірів посадового окладу судді місцевого суду з 01.01.2017р., зокрема, обрахованих: 1) для суддів місцевих судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання - на підставі ч. 3 Закону №2453; 2) для суддів місцевих судів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання - на підставі ст. 135 Закону №1402 із врахуванням положення п. 24 розділу ХІІ зазначеного Закону.
Судом було встановлено, що ОСОБА_1 призначено на посаду до набрання чинності Закону №1402 та він не пройшов кваліфікаційне оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді), а тому, його посадовий оклад належить обраховувати з огляду на розмір визначений частиною третьою статті 133 Закону № 2453, який становить 10 мінімальних заробітних плат.
Статтею 8 Закону №1801-VIII встановлено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200,00 грн.
Згідно зі статтею 7 Закону №1801-VIII з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600,00грн.
Окрім того, пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (надалі - № 1774-VIII), встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.
Суд зазначив, що вказаний пункт не змінює частину третю статті 133 Закону № 2453 у частині визначення саме мінімальної заробітної плати як величини, на основі якої обчислюється суддівська винагорода, оскільки, цим пунктом встановлено розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір "розрахункової величини".
Крім того, суд вважав положення пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII спеціальними стосовно обчислення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат по відношенню до загального правового регулювання розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом №1801-VIII. Тому, відсутність внесених змін до бланкетної норми частини третьої статті 133 Закону № 2453 не є перешкодою для застосування вказаного пункту.
Отже, як вбачається з наведеного вище, в спірних правовідносинах суд, при вирішенні справи № 804/3790/17, посилався на частину 3 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIІ висновок щодо неконституційності якого, зроблено Конституційним Судом України у Рішенні від 04.12.2018 року, на яке, як виключну обставину, посилається заявник.
У своїй заяві ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018 визнані неконституційними відповідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7.07.2010 р. в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 р. і відновлено положення, згідно якого, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється з 1 січня 2015 р. в розмірі 15 мінімальних заробітних плат.
Суд не приймає доводи заявника, враховуючи наступне.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018р. у справі № 1-7/2018(4062/15) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".
Проте, у відповідності до ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» №2136-VIII від 13.07.2017 року закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, резолютивна частина рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року поширюється на всі правовідносини, які існують з дня його ухвалення та зворотної сили в часі не має.
За ч.6 ст.361 КАС України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Як вбачається з заявлених вимог позивача, у адміністративній справі № 804/3790/17 вони стосувалися визнання протиправної бездіяльності відповідача, вчиненої в період з 01.01.2017 року по 31.05.2017 року, та необхідністю зобов'язання його вчинити у зв'язку із цим певні дії, тобто до прийняття вищевказаного Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 року.
Суд звертає увагу, що при вирішенні адміністративної справи судом першої інстанції надавалася оцінка правомірності виплати суддівської винагороди позивачу відповідно до чинного на той час законодавства виходячи з розрахункової величини суддівської винагороди (мінімальна заробітна плата чи величина у розмірі 1600,00 грн., що дорівнює прожитковому мінімуму для працездатних осіб).
При цьому, згідно з п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року, неконституційними були визнані зміни щодо розміру суддівської винагороди, в той час, як рішення щодо неконституційності пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (надалі - № 1774-VIII) (щодо застосування розрахункової величини у розмірі 1600,00 грн.) прийняте не було.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказані заявником обставини, а саме, наявність рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018р. по справі № 1-7/2018(4062/15) не змінюють правового регулювання спірних правовідносин та не доводять факту допущення судом помилки при розв'язанні спору, а тому, підстави для скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 804/3790/17, відсутні.
З огляду на викладене, зазначене вище рішення Конституційного Суду України не може бути підставою для скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року за виключними обставинами, а відповідна заява ОСОБА_1, задоволенню.
Статтею 368 КАС України врегульовано порядок здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Так, заява про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами розглядається у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Під час перегляду за нововиявленими або виключними обставинами сторони користуються правами, визначеними статтею 47 цього Кодексу.
За результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:
1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;
2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;
3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
У той же час, у відповідності до приписів ч.1, ч.2, ч.3 статті 369 КАС України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п'ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд:
1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду;
2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова;
3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала.
Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.
У разі залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення інші учасники справи можуть вимагати компенсації особою, яка її подала, судових витрат, понесених ними під час провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 205, 229, 241-243, 248, 256, 368, 369 КАС України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі №804/3790/17 за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області; третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Ухвалу може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4