Справа № 420/256/19
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/256/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58568-52 від 06 листопада 2018 р. Головного Управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про сплату ОСОБА_1 боргу в сумі 15819,54 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Відповідно до п. 4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464 -VI від 08.07.2010 року, платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 2 статті 5 зазначеного Закону передбачено, що взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Тобто, єдиний соціальний внесок повинні сплачувати фізичні особи - підприємці які зареєстровані Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та які проваджують підприємницьку діяльність.

Позивач дійсно у 1997 році був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та отримав в Коломийській міській раді Івано-Франківської області Свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, на підставі Закону України «Про підприємництво» .

Так як позивач не здійснював ніякої підприємницької діяльності то протягом одного місяця з моменту реєстрації припинив свою діяльність, шляхом подання заяви до виконкому Коломийської міської ради Івано-франківської області та здачі оригіналу Свідоцтва про державну реєстрацію СПД.

Державна податкова інспекція в місті Коломия була сповіщена про припинення мною підприємницької діяльності ще у 1997 році.

З 1997 року по теперішній час ОСОБА_1 не займається підприємницькою діяльністю і не подає звіти та декларації до фіскальних органів.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб'єктів господарювання» від 10.07.2010 року №2390 в первинній редакції п. 2,4 Перехідних положень зазначено, що:

«Процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними».

06 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області було винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-58568-52, відповідно до якої ОСОБА_1 повинен сплатити до бюджету недоїмку з Єдиного соціального внеску у сумі 15819,54 грн.

Вказана недоїмка виникла станом на 31 жовтня 2018 року.

Зазначену вимогу відповідачем було надіслано 27.12.2018 року та отримано позивачем 03.01.2019 року.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не здійснював заміну Свідоцтва про державну реєстрацію СПД - фізичної особи на Свідоцтво про державну реєстрацію ФОП, не подавав реєстраційну картку до органів державної реєстрації на підтвердження своєї підприємницької діяльності, тому не є фізичною особою підприємцем, та не є платником ЄСВ в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому відповідачем безпідставно нараховано борг по сплаті єдиного соціального внеску в розмірі 15819,54 грн.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 21.01.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без призначення судового засідання.

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі отримано представником відповідача Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області 28.01.2019 року, що підтверджується про вручення поштового відправлення за трек-номером ДКД Одеса 895.

12.02.2019 року за вх. №5061/19 представником Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_3 (за довіреністю) надано відзив на адміністративний позов.

Відзив обґрунтованим наступним.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (частина 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску па загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску па загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Згідно даних інформаційної системи контролюючого органу, сума заборгованості Позивача зі сплати єдиного внеску становила станом на: 09.02.2018 року у розмірі 8448грн.; 19.04.2018 року у розмірі 10 905,18 грн.; 19.07.2018 року у розмірі 13 362,36 грн.; 19.10.2018 року у розмірі 15 819,54 грн., що підтверджується витягом з особової картки ОСОБА_1 по єдиному внеску.

Єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. тих, які обрали спрощену систему оподаткування, крім фізичних осіб-підприємців віднесених до першої групи платників єдиного податку, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Заборгованість виникла у зв'язку з несплатою ОСОБА_1 сум єдиного внеску за 2017 рік та три квартали 2018 року у загальному розмірі 15 819,54 грн., в тому числі: 2017 р.(704 грн. * 12 місяців = 8 448 грн.), 1 квартал 2018 р. (819,06 грн. * 3 місяці = 2 457,18 грн.), 2 квартал 2018 р. (819,06 грн. * 3 місяці = 2 457,18 грн.), 3квартал 2018 р. (819,06 грн. * 3 місяці = 2 457,18 грн.).

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58568-52 від 06.11.2018 року, яку надіслано рекомендованим листом позивачу.

ОСОБА_1 зазначив, що з 1997 року по теперішній час не займається підприємницькою діяльністю

Слід зазначити, що дані про зняття з обліку фізичної особи - підприємця як платника податків та як платника єдиного внеску передаються контролюючим органом до ЄДР та оприлюднюються на порталі електронних сервісів ЄДР.

З огляду на зазначене, після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та зобов'язана забезпечити остаточні розрахунки з податків та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від провадження підприємницької діяльності.

ОБСТВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 присвоєно ДПА у Центральному районі м. Одеси 24.05.2001 року (а/с. 10-12).

З 29.10.1997 року позивач знаходився на обліку у Коломийській ДПІ Коломийського управління Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (м. Коломия).

06.11.2018 року Головним Управлінням Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області сформовано вимогу №Ф-58568-52 про сплату боргу (недоїмки), згідно якої станом на 31.10.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 становить 15819 грн. 54 коп. (а/с.13).

Вимога №Ф-58568-52 від 06.11.2018 року направлена на поштову позивача за рекомендованим листом 27.12.2018 року відповідно поштового відправлення за трек-номером Коломия-3 №929 (а/с. 14).

Відправлення за №929 (вимога №Ф-58568-52 від 06.11.2018 року) отримано особисто ОСОБА_1 03.01.2019 року

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об'єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.2-3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ).

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ЄСПЛ, розглядаючи податкові спори, застосовує ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка гарантує право на мирне та вільне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Юридичний спір в даній справі виник у зв'язку із формуванням та направленням податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) через несплату єдиного соціального внеску відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п.2. ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-12 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідачем не надано доказів внесення відомостей щодо позивача до реєстру страхувальників.

Згідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п'ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (п.4 ч.1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

З матеріалів справи вбачається, що 29.10.1997 року Коломийською міською радою позивача зареєстровано фізичною особою підприємцем.

З цього ж дня (29.10.1997 року) позивача взято на обліку у Коломийській ДПІ, Коломийського управління Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області відповідно картки реєстраційних даних. Наданої відповідачем.

У адміністративному позові ОСОБА_1Г зазначив, що, оскільки, він не здійснював ніякої підприємницької діяльності, то протягом одного місяця з моменту реєстрації припинив свою діяльність, шляхом подання заяви до виконкому Коломийської міської ради Івано-франківської області та здачі оригіналу Свідоцтва про державну реєстрацію СПД.

Державна податкова інспекція в місті Коломия була сповіщена про припинення підприємницької діяльності ще у 1997 році.

Проте, у картці реєстраційних даних не міститься жодної відмітки про припинення позивачем підприємницької діяльності.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою відповідно до ч.8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

В матеріалах справи наявний Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №24198824 від 04.01.2019 року, виготовлений КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради», який підтверджує відсутність у Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1

За результатами безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за запитами НОМЕР_1 (ІПН позивача) та за ПІБ позивача, жодної інформації не знайдено.

А відтак, можна зробити висновок, що позивач не здійснює підприємницьку діяльність, відповідно не є фізичною особою-підприємцем.

06.12.2016 року Законом України № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено низку змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які набувають чинності з 01.01.2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Як зазначає відповідач, заборгованість виникла у зв'язку з несплатою ОСОБА_1 сум єдиного внеску за 2017 рік та три квартали 2018 року у загальному розмірі 15 819,54 грн., в тому числі: 2017 р.(704 грн. * 12 місяців = 8 448 грн.), 1 квартал 2018 р. (819,06 грн. * 3 місяці = 2 457,18 грн.), 2 квартал 2018 р. (819,06 грн. * 3 місяці = 2 457,18 грн.), 3квартал 2018 р. (819,06 грн. * 3 місяці = 2 457,18 грн.).

Тобто, податковий орган нараховує заборгованість починаючи тільки з 01.01.2017 року, тобто після набрання чинності Законом України №1774.

Відповідно до ч.3 розділу 6 Порядку стягнення заборгованості з платників Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953), органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4 (відносно позивача), 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (п.4 ч.3 розділу 6 №449).

Тобто, із зазначеного вбачається, що вимога про сплату боргу формується за сукупності підстав - актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Суд критично ставиться до наданої відповідачем копії картки платника податків (витяг з АІС ДФС України «Податковий блок»), оскільки, в ній відображені лише операції з 09.02.2018 року по 31.10.2018 року та загальна сума заборгованості складає 15819,54 грн., хоча при розрахунку заборгованості податковим органом врахована несплата внеску і за 2017 рік.

Єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 % до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Так, відповідачем у відзиві розраховано, що мінімальна сума єдиного внеску для за 2017 рік складатиме 704 грн., відповідно за 2017 рік заборгованість по несплаті внеску складає 704 грн.*12 міс. та дорівнює 8448 грн.

Відповідно до позицій відповідача, ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати єдиний внесок саме з 01.01.2017 року та заборгованість зі сплати внесків повністю включає весь 2017 про що зазначає сам відповідач.

При цьому, інформації АІС ДФС України «Податковий блок» за 2017 рік Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області не надано.

Згідно п.1 розділу 7 Фінансові санкції Інструкції №449 передбачає, шо за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Суд акцентує увагу відповідача, що ним не надано до суду розрахунок санкцій, відповідно до Інструкції №449.

ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», заява №33202/96, «Онер'їлдіз проти Туреччини» ). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справа «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08 від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, від 25 листопада 2008 року).

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (п.3, п.4 ст. 90 КАС України).

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області не доведено наявність у позивача обов'язку щодо сплати єдиного соціального внеску, а відтак, винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) у сумі 15819,54 гривень підлягає скасуванню.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 6 КАСУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п. 30).

З урахуванням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ суд вважає правомірним стягнення з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подання адміністративного позову, оскільки вона була фактично сплачена, зарахована на відповідний рахунок і була «неминучою», так як сплати судового збору є умовою для відкриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58568-52 від 06 листопада 2018 року Головного Управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про сплату ОСОБА_1 боргу в сумі 15819,54 гривень.

Стягнути з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 суму судового збору за подання адміністративного позову за:

квитанцією №59 від 11.01.2019 року у сумі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, засоби зв'язку: НОМЕР_2, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, - адреса: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20, засоби зв'язку: (0342) 77 19 00, (0342) 77 19 10, електронна пошта:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.