Справа № 627/1210/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 р.Справа № 627/1210/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного інспектору у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель ОСОБА_1 на постанову Краснокутського районного суду Харківської області від 17.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Каліберда В.А., смт. Краснокутськ, повний текст складено 17.01.19 року по справі № 627/1210/18

за позовом ОСОБА_2

до Державного інспектору у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель ОСОБА_1

про визнання рішення неправомірним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 26.09.2018 року державним інспектором у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №941-ДК/0347По/08/01/-18, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.53 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 17.01.2019 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Скасовано постанову Державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель ОСОБА_1 №491-ДК/0347По/08/01/-18 від 26 вересня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.53 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн. та закрито справу про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 53КУпАП.

Відповідач , не погодившись з рішенням , подав апеляційну скаргу , вважає рішення таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, вказує , оскарження постанови відбувалось з порушенням норм Законів стосовно термінів подання відповідної скарги, дана обставина взагалі виключала розгляд позовної заяви по суті порушених питань. Також вказує , що державне мито та судовий збір не є тотожними поняттями, а виключний перелік підстав, відповідно до яких позивачі звільняються від сплати судового збору визначені ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому згідно даного Закону оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору. З огляду на наведене, позовна заява прийнята до розгляду з порушенням норм процесуального права, виходячи з чого наявні сумніви щодо законності прийнятих судових рішень. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 17.01.2019, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про поновлення строку звернення з даним позовом до суду , оскільки оскаржувана постанова ним була отримана лише 02.10.2018р. , до моменту отримання про її існування не знав. Також, заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідач в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги , доводами апеляційної скарги вказує лише відсутність у суду першої інстанції підстав для відкриття провадження , оскільки позов подано з пропуском 10-денного строку на оскарження постанови та та не оскаржує висновки суду першої інстанції щодо неправомірності самого змісту постанови, інших доводів щодо незгоди з рішення суду першої інстанції не вказує .

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою про накладення адміністративного стягнення №491-ДК/0347По/08/01/-18 від 26.09.2018 року, винесеною державним інспектором у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель ОСОБА_1 у відношенні ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.53 КУпАП, а саме за використання земельної ділянки державної форми власності площею 4,1019 га, розміщеною поруч з ділянкою під кадастровим номером :01:001:0676 без рішень органу виконавчої влади про передачу її у користування (оренду), натомість як, диспозиція ч.1 ст.53 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил використання земель та вказана стаття передбачає настання адміністративної відповідальності за використання земель не за цільовим призначенням, невиконання природоохоронного режиму використання земель, розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об'єктів, які негативно впливають на стан земель, неправильна експлуатація, знищення або пошкодження протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову , виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що статтею 53-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки у вигляді накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» зазначено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про охорону земель» державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Підпунктом 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом. Затверджена наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.01.2017 № 6 Інструкція з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення, чітко встановлює порядок складання протоколу та необхідні дані, які вносяться до нього та є обов'язковими складовими, що в наступному служить для законного та правильного накладення адміністративного стягнення на винну особу (п.5 розділ II Інструкції).

У відповідності до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний, зокрема з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить фактів, якими саме рішеннями, діями чи бездіяльністю позивача порушено норми земельного законодавства України, не вказані свідки зазначеного правопорушення.

Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена у звязку з використання земельної ділянки державної форми власності площею 4,1019 га, розміщеною поруч з ділянкою під кадастровим номером :01:001:0676 без рішень органу виконавчої влади про передачу її у користування (оренду), за яке передбачена відповідальність ст.53-1 КУпАП, але оскаржувана постанова прийнята на підставі ч.1 ст. 18538 КУпАП , якої не існує.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, з матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається , що позивач відмовся від підписання протоколу про адміністративне правопорушення від 17.09.2018р., 17.09.2018р. на адресу позивача направлено повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення , але відсутні докази отримання такого повідомлення .

Тобто , відповідачем не забезпечено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності знати про розгляд її справи та бути присутньою при її розгляду, в тому числі заявляти клопотання давати пояснення тощо.

Дотримання наведених правил є передумовою належного розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто в порядку передбаченому КУпАП.

Колегія суддів зауважує, що визнання особи винною у вчиненні порушення вимог законодавства щодо охорони та використання земель, відповідальність за яке передбачена КУпАП, може здійснюватися виключно за наслідками розгляду та вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.11.2018в справі № 571/992/16-а, від 10 липня 2018 року в справі № 818/1511/17 , які в розумінні вимог ч.1 , ч. 2 та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинні враховуватися судом при застосуванні таких норм права.

Доводи апелянта з посиланням на те , що судом першої інстанції було відкрито провадження у справі з порушенням норм чинного законодавства, так як позивачем без поважних причин було пропущено строк на звернення до суду та не сплачено судовий збір до уваги судом не приймаються , виходячи з наступного.

Питання справляння судового збору, крім Закону України Про судовий збір, регулюється іншим законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Верховний Суд України в постанові від 13 грудня 2016 року по справі № 21-1410а16 висловив правову позицію, згідно якої за подання позивачем або відповідачем субєктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», сплаті не підлягає.

В даному випадку необхідно виходити з того, що норми частини четвертої статті 288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону України Про судовий збір.

За таких обставин, за подання до суду даного адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, встановлених Законом України Про судовий збір.

Тобто, особливостями за категорією справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, встановленими КУпАП, є звільнення особи, яка оскаржила таку постанову, від сплати державного мита (судового збору).

Крім того , в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача фактично відмовився від доводів апеляційної скарги щодо необхідності сплати судового збору по даній справі.

Щодо строку звернення до суду з даним позовом колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до вимог статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Так, матеріали справи свідчать , що оскаржувана постанова прийнята 26.09.2018р. без участі ОСОБА_3 і як встановлено вище без належного повідомлення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Вказана постанова отримана позивачем 02.10.2018р., про що свідчить поштове повідомлення , яке знаходиться у справі про адміністративне правопорушення.

Позов направлено (подано) поштою 12.10.2018р. , тобто, подано з порушенням строку , визначеного ч. 2 ст. 286 КАС України.

Судом першої інстанції в порушення вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 123 КАС України не досліджувалось та не розглядалось питання стовно пропуску строку звернення до суду з позовом.

Для усунення цих порушень та з урахуванням вимог ст. 308 КАС України судом апеляційної інстанції з'ясовано питання у відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 КАС України.

Так, позивачем подано та заявлено у судовому засіданні заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом , в обґрунтування якої вказує , що оскаржувана постанова ним була отримана лише 02.10.2018р. , до цього часу про її існування не знав, тому просить поновити строк.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, згідно ч. ст. 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Враховуючи вищенаведене та те , що оскаржувана постанова прийнята у відсутності позивача і отримана ним 02.10.2018р., колегія суддів вважає причини пропуску позивачем строку звернення до суду поважними, оскільки , а клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Наведене порушення , допущене судом першої інстанції не призвело до невірного вирішення справи по суті , тому не є підставою для його скасування.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може прийняти рішення про скасування постанови і закриття провадження у справі.

Враховуючи вище встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що постанова Державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель ОСОБА_1 №491-ДК/0347По/08/01/-18 від 26 вересня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.53 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції України, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та обєктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (див. рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В пункті 31 рішення Європейського суду з прав людини у справі Волошин проти України (№15853/08) та пункті 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бацаніна проти Росії (№3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає справедливого балансу між сторонами, і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі Петриченко проти України (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України (№42310/04), суд зобов'язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім цього, у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі Бендерський проти України (№ 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (…). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача задовольнити, поновити строк звернення до суду з даним позовом.

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Краснокутського районного суду Харківської області від 17.01.2019 року по справі № 627/1210/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6