Справа № 0440/6949/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2019 року

м. Дніпро

справа № 0440/6949/18

(суддя Конєва С.О., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Агро-Союз» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0440/6949/18 за позовом приватного акціонерного товариства «Агро-Союз» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Агро-Союз» 14 вересня 2018 року звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить визнати протиправними та скасувати прийняте відповідачем 25.06.2018 року податкове повідомлення-рішення №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасовано, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача з товариствами з обмеженою відповідальністю: «БЕНЕФІСПРАЙД», «РОДВЕЙ» викладені у акті №29384/04-3/14-23/24437202 від 07.06.2018 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржене рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення відповідача № від 25.06.2018р. в частині збільшення грошового зобов’язання з податку на додану вартість щодо нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 597042,50 грн. (п’ятсот дев’яносто сім тисяч сорок дві грн. 50 коп.).

У задоволенні позову в іншій частині - відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем доведена правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення частково, оскільки первинні документи надані позивачем не відображають реальні зміни майнового стану суб’єкта господарювання, та не можуть бути підтвердженням вчинення господарської операції. Водночас в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 597042,50 грн. відповідач діяв протиправно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про реальність спірних господарських операцій позивача щодо поставки будівельних матеріалів, враховуючи те, що вони спрямовані на отримання в майбутньому економічного ефекту, який не настав у зв’язку з неможливістю виконання позивачем умов договору щодо його оплати та як наслідок відмовою контрагентів від поставки придбаних позивачем товарів які знаходились у них на зберіганні.

Зазначає про розірвання 18.06.2018 року договору поставки будівельних матеріалів між позивачем та ПАТ «Бенефіспрайд».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем у період з 24.05.2018р. по 31.05.2018р. на підставі наказу №2832-п від 21.05.2018р. та направлення від 21.05.2018р. №2887 проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ “БЕНІФІСПРАЙД” за період з 01.11.2017р. по 30.11.2017р., з ТОВ “РОДВЕЙ” за період з 01.01.2018р. по 31.01.2018р.

За результатами перевірки складено акт №29384/04-3/14-23/24437202 за висновками якого встановлено порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44, ст.198, п.201.1 ст. 201 ПК України (здійснення господарських операцій із наведеними контрагентами, які не містять ознак реальності) внаслідок чого позивачем було занижено податок на додану вартість на загальну суму 2388169,80 грн. у тому числі у листопаді 2017р. на 1816968,20 грн., у січні 2018р. – 571201,56 грн. (т.1 а.с.81-111).

За результатами проведеної перевірки та на підставі виявлених порушень відповідачем 25.05.2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення: форми “Р” № яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму – 3582255,00 грн., у тому числі за податковим зобов’язанням – 2388170 грн., за штрафними санкціями – 1194085 грн. (т.1 а.с.115-117).

За результатами адміністративного оскарження вищевказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін (т.1 а.с.121-151).

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача в частині задоволених позовних вимог прийнято на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України в іншій частині оскаржене рішення контролюючого органу є правомірним.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового Кодексу України (далі – ПК). Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-ХIV.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначенні господарські операції пов'язані не з фактом підписання договорів, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України (далі - ПК).

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Разом з цим, як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, позивач у письмовій формі уклав з:

1. ТОВ “БЕНЕФІСПРАЙД” (постачальник), яке знаходиться у м. Одеса, договір поставки №П231117 від 23.11.2017р. за умовами якого останній зобов’язувався поставити позивачеві продукцію (будівельні матеріали), асортимент та кількість і ціна зазначаються у рахунках або накладних, що є невід’ємною частиною договору; поставка здійснюється у відповідності до правил “Інкотермс-2000” на умовах FCA Одеса (самовивіз) – (склад Постачальника); позивач як покупець повинен був оплатити кожну партію продукції на підставі рахунку постачальника на протязі 90 днів з моменту поставки у безготівковій формі - п.1.1, п.2.1, п.3.1, п.3.2 договору поставки (т.1 а.с.154-155).

На підтвердження факту реальності вищенаведеної господарської операції на поставку будівельних матеріалів позивачем надані копії видаткових накладних про отримання будівельних матеріалів від постачальника, копії рахунків-фактур, копії балансових довідок про оприбуткування товару, прийомочні акти (без підпису жодної із посадових осіб учасників господарської операції), копії податкових накладних та квитанції №1 про їх реєстрацію у ЄРПН (т.2 а.с.154-184, т.3, а.с.201-203).

Також, між позивачем (поклажодавець) та ТОВ “БЕНЕФІСПРАЙД” (зберігач) був укладений договір №СКЛ20/17 про надання послуг відповідального зберігання від 23.11.2017р. за умовами якого позивач передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання матеріальні цінності (будівельні матеріали) та здійснює їх зберігання за адресою: Одеська область, м. Одеса, Київське шосе, буд. 9/1, послуги зберігання складають 13800,00 грн. за календарний місяць, оплата здійснюється щомісяця протягом 5 календарних днів після отримання рахунку та підписання сторонами акта наданих послуг – п.1.1, п.1.3, п.4.3 договору зберігання (т.1 а.с.185-186).

На підтвердження реальності наведеної господарської операції позивачем надані копії актів №1, №2, №3 приймання-передачі на зберігання продукції, копія претензії на оплату продукції від 04.06.2018р., копія графіку погашення заборгованості від 11.06.2018р. №00063, копія листа від 18.06.2018р. про розірвання договору №П231117 від 23.11.2017р., копія договору про розірвання договору поставки від 18.06.2018р., копії актів приймання-передачі із зберігання продукції, копії накладних на повернення товарів від 18.06.2018р., копії розрахунків коригування до податкової накладної, копії квитанцій №1 про їх реєстрацію у ЄРПН (т.1 а.с.187-205).

2. ТОВ “РОДВЕЙ” (постачальник), яке знаходиться у місті Одеса, був укладений договір поставки №ДГ-2011/17 від 20.11.2017р. щодо придбання у вказаного підприємства будівельних матеріалів за умовами, аналогічними за вищенаведеним договором поставки (т.1 а.с.206-208).

На підтвердження факту реальності вищенаведеної господарської операції на поставку будівельних матеріалів позивачем надані копії видаткових накладних про отримання будівельних матеріалів від постачальника, копії рахунків-фактур, копії балансових довідок про оприбуткування товару, прийомні акти (без підпису жодної із посадових осіб учасників господарської операції), журнали-ордери, копії податкових накладних та квитанції №1 про реєстрацію їх у ЄРПН (т.1 а.с.209-250, т.2 а.с.1-13, т.3 а.с.204-209).

Також, між позивачем (поклажодавцем) та ТОВ “РОДВЕЙ” (зберігач) був укладений договір №ЗБО18/11-17 про надання послуг відповідального зберігання за умовами якого позивач передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання матеріальні цінності поклажодавця (будівельні матеріали). Зберігач здійснює зберігання будівельні матеріали за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Моторна, 8, послуги зберігання складають 15000 грн. за календарний місяць, оплата наданих послуг здійснюється протягом 5 календарних днів після отримання рахунка та підписання сторонами акта наданих послуг – п.1.1, п.1.3, п.4.3 договору зберігання (т.2 а.с. 14-16).

На підтвердження реальності господарської операції позивачем надані копії актів №1, №2, №3, №4, №5, №6 приймання-передачі на зберігання продукції від 29.11.2017р., 18.01.2018р., 19.01.2018р., 22.01.2018р. та 23.01.2018р.; копії актів №1, №2, №3 приймання-передачі із зберігання продукції від 31.01.2018р.; копія претензії від 06.06.2018р.; копія графіку погашення заборгованості від 12.06.2018р. №0064; копія листа про розірвання договору від 18.06.2018р.; копія договору про розірвання договору поставки від 20.11.2017р. №ДГ-2011/17 від 18.06.2018р.; копії актів №4, №5, №6, №7 приймання-передачі із зберігання продукції від 19.06.2018р., від 21.06.2018р., від 22.06.2018р. та 25.06.2018р.; копії накладних на повернення товару від 19.06.2018р., 21.06.2018р., 22.06.2018р. та 25.06.2018р.; копії розрахунків коригування до податкових накладних та копій квитанцій №1 про їх реєстрацію в ЄРПН (т.2 а.с.17-35).

Разом з цим, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що позивачем ні до перевірки, ні під час судового розгляду справи не було надано документів, які б свідчили про здійснення позивачем оплати за придбані будівельні матеріали, проведеної на користь ТОВ “БЕНЕФІСПРАЙД” та ТОВ “РОДВЕЙ” як за договорами поставки, так я за договорами зберігання, а також на відсутність доказів транспортування товару (з урахуванням того, що за умовами зазначених договорів передбачено самовивіз зі складу постачальника) із міста Одеси, до с. Майське, Синельниківського району Дніпропетровської області.

Позивачем не було надано ні рахунків на оплату по зберіганню товару, ні актів наданих послуг за зберігання будівельних матеріалів у період з листопада 2017р. по травень 2018р. із підписами учасників господарської операції з урахуванням того, що складання рахунків та актів наданих послуг передбачено умовами п.4.3 договорів зберігання (т.1 а.с.185-186, т.2 а.с. 14-16).

Надані позивачем в якості доказів прийомні акти, не підписані жодною із учасників господарської операції, у тому числі і посадовими особами позивача, та тому не можуть бути належними і достатніми доказами реальності господарських операцій позивача, виходячи з вимог ст.73-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності фактичного руху активів позивача та власного капіталу, з урахуванням строків оплати, встановлених умовами договорів поставки та зберігання, у період з листопада 2017р. по червень 2018р. за наведеними вище господарськими операціями та вірно зазначив, що наявність у позивача первинних бухгалтерських документів, правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, без доведеності реальності вчинення таких господарських операцій, позбавляють такі первинні документи юридичної значимості та є недостатніми, за умови якщо фактичний рух коштів не забезпечений зв’язком з господарською діяльністю цих операцій.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено відсутність реальності господарських операцій позивача із його контрагентами – ТОВ “БЕНЕФІСПРАЙД” та ТОВ “РОДВЕЙ” у листопаді 2017р. та у січні 2018р., а позивачем зазначене не спростовано. Тому у суду відсутні будь-які обґрунтовані правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 25.06.2018р. в частині визначення позивачеві податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 2388170 грн. та штрафної санкції у сумі 597042,50 грн.

Щодо надання позивачем під час апеляційного розгляду справи інших доказів в обґрунтування своїх вимог, а саме копій: наказів про відрядження, посвідчення про відрядження, рахунків та інших документів слід зазначити, що наявність зазначених документів не спростовує висновків суду першої інстанції, не відображає реальні зміни майнового стану позивача та не є підтвердженням реальності вчинення спірних господарських операцій позивачем.

Іншим доводам позивача, викладеним в апеляційній скарзі та аналогічним викладеним у позові, судом першої інстанції була надана повна та вірна оцінка.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначений обов’язок відповідач виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Агро-Союз» - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0440/6949/18 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 20 березня 2019 року.

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко

суддя А.В. Суховаров