Справа № 0940/1261/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1671/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року, головуючий суддя - Панікар І.В., ухвалене о 15:31 год. у м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 17.12.2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Івано-Франківського міського голови ОСОБА_2 від 18.06.2018 року за № 419-с «Про звільнення»; поновити його на роботі у Виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради на раніше займаній посаді; стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що розпорядження міського голови за №419-с від 18.06.2018 року, на підставі якого його було звільнено з посади головного спеціаліста відділу промисловості та розвитку підприємництва управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, у зв»язку з систематичним невиконанням обов»язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку є протиправними, з огляду на необґрунтованість покладених в його основу фактів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що його звільнення проведено за відсутності факту порушення трудової дисципліни, оскільки за попередні правопорушення його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, відтак в даному випадку звільнення його з посади не могло бути застосованим.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду незаконним та протиправним та повністю підтримали доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представники відповідачів заперечили проти апеляційної скарги, вважають оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Розпорядженням міського голови від 28.10.2016 року № 933-с ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу промисловості та розвитку підприємництва управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з 01.11.2016 року.

01.11.2016 року позивача ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку, про що свідчить його підпис в журналі «Ознайомлення новоприйнятих працівників виконкому міської ради з правилами внутрішнього трудового розпорядку».

Розпорядженням міського голови від 24.05.2017 року № 302-с ОСОБА_1 затримано присвоєння чергового 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування за неналежне виконання посадових обов»язків на підставі службової записки начальника управління економічного та інтеграційного розвитку ОСОБА_3 на ім»я міського голови ОСОБА_2 від 23.05.2017 року.

З розпорядженням міського голови від 24.05.2017 року № 302-с позивач ознайомився особисто під розпис 26.05.2017 року.

У службовій записці на ім»я міського голови ОСОБА_2 від 18.08.2017 року №278/40-13, заступником міського голови ОСОБА_4 запропоновано оголосити догану головному спеціалісту відділу промисловості та розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_1 у зв»язку із постійним спізненням на роботу та неналежним виконанням ним функціональних обов»язків.

Згідно з актами про відсутність на роботі від 16.08.2017 року та 17.08.2017 року, головний спеціаліст відділу промисловості та розвитку підприємництва управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету міської ради ОСОБА_1 16.08.2017 року був відсутнім на роботі без поважних причин з 08:00 год. до 09:20 год. та 17.08.2017 року з 08:00 год. до 09:05 год. впродовж робочого дня.

05.09.2017 року розпорядженням міського голови за № 690-с, ОСОБА_1 оголошено догану та скасовано надбавку за високі досягнення у праці, за неналежне виконання посадових обов»язків, порушення трудової дисципліни, з яким його ознайомлено особисто під розпис.

Розпорядженням міського голови за № 193-с від 10.04.2018 року позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: систематичний несвоєчасний прихід на роботу, невиконання рішення виконавчого комітету міської ради від 07.03.2018 року № 264 «Про організацію і проведення весняної толоки».

Підставою накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 слугувала службова записка на ім»я міського голови за № 80/40-13 від 04.04.2018 року начальника управління економічного та інтеграційного розвитку ОСОБА_3, акти від 28.02.2018 року, від 07.03.2018 року, від 29.03.2018 року, від 03.04.2018 року.

Начальником управління економічного та інтеграційного розвитку ОСОБА_3 службовою запискою за № 116/40-13 від 24.05.2018 року повідомлено міського голову про те, що головним спеціалістом ОСОБА_1 систематично порушується трудова дисципліна, зокрема, вказано про те, що 18.05.2018 року останній відсутній на робочому місці з 08год. 00хв. до 08год. 40хв. Надати пояснення про відсутність позивач відмовився, про що складено акт.

В даній службової записці начальником відділу внесено пропозицію про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, а також долучено «Акт про відсутність на роботі головного спеціаліста відділу промисловості та розвитку підприємництва управління економічного та інтеграційного розвитку» та «Акт про відмову надати пояснення про відсутність на роботі» (том 1, а.с. 63).

Відповідно до службової записки начальника управління ОСОБА_3 за підписом міського голови ОСОБА_2 за порушення трудової та виконавської дисципліни, а саме за неналежне виконання посадових обов»язків, покладених на ОСОБА_1 правилами внутрішнього розпорядку працівників виконавчого комітету міської ради та на підставі винесених доган за № 690-с від 05.09.2017 року, № 193-с від 10.04.2018 рок, внесено подання на звільнення ОСОБА_1 згідно пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України за № 573/01-20/20в від 04.06.2018 року (том 1, а.с. 64).

08.06.2018 року о 09 год. 05 хв. позивачем отримано власноручно запрошення на засідання профспілкового комітету працівників виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, що проводилося 08.06.2018 року об 11 год. 15 хв. в кабінеті 210 (кабінет начальника загального відділу Івано-Франківської міської ради) підписане начальником відділу кадрів міської ради ОСОБА_5.(том 1, а.с. 64 зворот).

08.06.2018 року на засіданні профспілкового комітету працівників виконавчого комітету міської ради вирішено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, про що складено відповідний Протокол за № 20 (том 1, а.с. 65).

Згідно розпорядження міського голови за №419-с від 18.06.2018 року ОСОБА_1, головного спеціаліста відділу промисловості та розвитку підприємництва управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету міської ради, звільнено із займаної посади 18.06.2018 року за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані основні щорічні відпустки, а саме за період з 01.11.2016 року по 31.10.2017 року тривалістю 5 календарних днів, з 01.11.2017 року по 18.06.2018 року тривалістю 19 календарних днів.

Управлінням економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету міської ради з ОСОБА_1 здійснено повний розрахунок згідно з чинним законодавством (том 1, а.с. 62).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене рішення відповідача ґрунтується на вимогах нормативно-правових актів, що регулюють трудові відносини між працівником органу місцевого самоврядування та роботодавцем, зокрема в частині його обґрунтованості та дотримання гарантій під час звільнення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон) регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 7 Закону посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Як передбачено частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підставами для припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП).

Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в разі, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Статтями 147 та 149 КЗпП визначено застосування догани або звільнення, як одного із видів стягнень за порушення трудової дисципліни. Встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно із статтею 151 КЗпП якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Якщо працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж проявив себе як сумлінний працівник, то стягнення може бути зняте до закінчення одного року. Протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 передбачено, що враховувати слід лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або внаслідок дострокового зняття (стаття 151 КЗпП), а також ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

З аналізу наведених норм видно, що однією з підстав для звільнення працівника є систематичне невиконання ним без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Обов»язки, що визначені трудовим договором та встановлені правилами внутрішнього трудового розпорядку, становлять трудову фу нкцію працівника.

Так, з матеріалів справи видно, що розпорядженнями міського голови від 05.09.2017 року та від 10.04.2018 року до позивача застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді доган, та на момент його звільнення такі не були зняті або погашені, що свідчить про систематичність невиконання ним обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відтак, відповідачем правомірно винесено оскаржене розпорядження щодо звільнення позивача з посади, оскільки таке відповідає вимогам нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері трудового законодавства, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги судом вважаються безпідставними, оскільки полягають у доведенні безпідставності притягнення його дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошених 05.09.2017 року та 10.04.2018 року доган, а не в межах оскарженого розпорядження про звільнення його з посади.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі №0940/1261/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 22.03.2019 року.