Справа № 1340/3807/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуЛьвів№857/308/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Луців І.І.

з участю представників: позивача Вовчак А.В., відповідача Павлової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі №1340/3807/18, головуючий суддя Кухар Н.М., проголошене о 17.01 год у м. Львові повний текст рішення складений 30.11.2018 р. за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазіс» звернулося в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що первинними бухгалтерськими та податковими документами підтверджується реальність господарської операції між позивачем та ТзОВ «БІЛДІНГ ТАУН ГРУП» щодо будівельних робіт. Податкова інформація на яку посилається відповідач в акті перевірки не вказує, ні на незаконні дії ТзОВ «БІЛДІНГ ТАУН ГРУП», ні на не реальність проведення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Підрядні роботи по спірних господарських операціях виконувалися в межах договорів укладених позивачем не з окремими робітниками, а в межах договору укладеного безпосередньо з юридичною особою ТОВ «БІЛДІНГ ТАУН ГРУП», яка має у своєму підпорядкуванні відповідний штат працівників чи має можливості і навики по їх залученню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року в задоволенні позову відмолено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості, висновки суду першої інстанції є невірними, не відповідають практиці Верховного Суду, є надуманими та суперечать матеріалам справи, оскільки фактично рішення суду ґрунтується на припущеннях. Зокрема зазначає про те, що позивачем подані усі необхідні документи, що складалися при виконанні підрядних робіт, та з таких документів повністю вбачається факт виконання робіт та зміни активів підприємства. Усі документи в своїй сукупності повністю підтверджують та розкривають суть спірних господарських операцій, показують зміну активів підприємства та не містять жодних недоліків чи прогалин. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права та вірним встановленням обставин у справі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги позивача заперечив, просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду в без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Головним управлінням державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Оазіс» (далі позивач) (код за ) з питань проведення взаємовідносин з ТОВ «БІЛДІНГ ТАУН ГРУП» (4) за грудень 2016 року. За результатами перевірки складено акт від 12.07.2017 року за № 1737/13-01-14-14/30878290.

Проведеною перевіркою встановлено, порушення п. 185.1, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.198.5, ст.198, п.200.1, ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2455-VI із внесеними змінами і доповненнями, встановлено завищення суму податкового кредиту на загальну суму 1633 333 грн., в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету України всього на 829 832 грн., в тому числі за грудень 2016 року, 829 832 грн., та завищено від'ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду в розмірі 803 501 грн., в тому числі за грудень 2016 року 803 501 грн.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки, позивач направив на адресу відповідача заперечення на акт перевірки з додатками від 25.07.2018 .

На підставі акту перевірки контролюючим органом складено: податкове повідомлення - рішення форми «Р» № від 10.08.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1037290, грн., у тому числі 829832 грн., за податковим зобов'язанням та 207458 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та податкове повідомлення - рішення форми «В4» № від 10.08.2017 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 803501, 00 грн.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що господарські операція позивача з ТОВ «БІЛДІНГ ТАУН ГРУП» не мали реального характеру з огляду на непідтвердження достатніми доказами, відсутністю усієї первинної документації, що передбачена укладеним договором.

Проте апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними та такими, що суперечать обставинам справи з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 01.07.2016 року між ТзОВ «Оазіс» (Замовник) та ТзОВ «БІЛДІНГ ТАУН ГРУП» (підрядник) укладено договір підряду №01/07-1, відповідно до якого Підрядник зобов'язується виконати самостійно, а при необхідності залученими силами, з матеріалів Замовника і Підрядника комплекс будівельних робіт в магазині «Сільпо», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 226-А.

Позивачем, на підтвердження умов договору з ТзОВ «БІЛДІНГ ТАУН ГРУП» долучено до матеріалів справи копії всіх первинних документів, які були підставою для відображення таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках, а саме: договору, акту прийому - передачі до договору, ліцензії, договірних цін, виписки по рахунках, банківські виписки, копії платіжних доручень, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2016 року, акти приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року, актів приймання - передачі матеріалів, податкові накладні, квитанції до податкових накладних, акти приймання передачі матеріалів, оборотно - сальдову відомість по рахунку 631, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, оборотно - сальдову відомість по рахунку 201.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу ( п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Дані положення врегульовані частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Суд першої інстанції виходив з того, що спірні роботи насправді виконано не було, оскільки відповідно до податкової інформації, відповідачем встановлено, що кількість офіційно працюючих осіб на ТОВ «Білдінг Таун Груп» в IV кварталі 2016 року - 6 осіб. Тому враховуючи середньооблікову кількість штатних працівників та обсяги робіт, що їх ТОВ «Білдінг Таун Груп» виконували на замовлення ТОВ «Оазіс», за таких умов роботи виконано не було, а господарські відносини, відповідно в цій частині, є нереальними.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне. Вказаний висновок не підтверджений належними доказами та фактично ґрунтується на припущеннях, оскільки, на позивача, як на платника податків не покладено обов'язку, як і відсутня реальна можливість та право перевіряти кількість офіційно працевлаштованих робітників контрагентів-виконавців, їх виробничих засобів чи інших необоротних активів. Відтак, відсутня і залежність правомірності формування податкового кредиту від таких відомостей про контрагентів.

Крім цього, з умов укладеного між ТОВ «Оазіс» та ТОВ «Білдінг Таун Груп» Договору підряду № 901/07-1 від 01 липня 2016р. слідує, що сторони домовились про те, що Підрядник виконує роботи своїми, а при необхідності залученими силами.

Наведене свідчить, виконавець в даному випадку не позбавлений, а навпаки прямо уповноважений для належного виконання робіт додатково залучати сили та засоби.

Окрім того, наявність у контрагентів-виконавців інших офіційно не облікованих робітників, може розцінюватись лише як порушення такими підприємствами трудового законодавства, проте, позивач, як замовник, не має жодного відношення до такого роду правопорушення, відтак, не може піддаватись відповідальності у сфері податкових правовідносин.

У постанові від 25.04.2018р. №826/16435/16 (К/9901/37675/18) Верховний Суд зазначав «позивач не несе відповідальності за невідповідність інформації щодо кількості працюючих у контрагента осіб. Формування суб'єктом господарювання податкового кредиту з податку на додану вартість та віднесення сум до складу валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Крім того, сторони умовами договору погодили можливість залучення контрагентом позивача третіх осіб для виконання господарських операцій за вказаним договором».

Підрядні роботи по спірних господарських операціях виконувались в межах договорів укладених позивачем не з окремими робітниками, а в межах договору укладеного безпосередньо з юридичною особою ТОВ «Білдінг Таун Груп», яка вже у своєму підпорядкуванні має відповідний штат працівників чи має можливості і навики по їх залученню.

Відповідачем не було також в процесі розгляду справи у суді першої інстанції надано доказів того, що ТОВ «Білдінг Таун Груп» не залучало на умовах субпідряду третіх осіб для повного чи часткового виконання обумовлених робіт (таке право передбачено законом і договором).

Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 в справі №816/166/15-а.

Відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що спірна господарська операція не мала реального характеру з огляду на не підтвердження достатніми доказами, відсутністю усієї первинної документації, що передбачена укладеним договором, то апеляційний суд вважає такий висновок невірним, оскільки позивачем представлено суду копії усіх первинних документів, що передбачені договором підряду, первинні документи складені належним чином та підтверджують виконання робіт (є вірними по формі і по змісту). Крім цього, судом не зазначено, які недоліки містять первинні документи представлені позивачем та, які саме первинні документи відсутні.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що позивачем не подано документів, щодо стану розрахунків, наявної заборгованості, даних бухгалтерського обліку, банківські виписки та інших документів, що підтверджують проведення розрахунків з ТОВ «Білдінг Таун Груп», то такі суперечать обставинам справи, оскільки позивачем долучено документи щодо стану розрахунків, копії банківських виписок, дані бухгалтерського обліку (оборотно-сальдові відомості).

Крім цього, поза увагою суду першої інстанції залишилась і та обставина, що з даним контрагентом позивач працював і до спірних операцій, та має з ним попередній досвід співпраці, в якому податкові органи жодних порушень не виявили.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, апеляційний суд вважає, що між позивачем та зазначеним у акті перевірки контрагентом, виникло господарське зобов'язання, факт виконання якого підтверджується належними та допустимими доказами, фактичні обставини справи доводять факт реальності господарських операцій та достатність у позивача та його контрагента необхідних умов для здійснення господарської діяльності, натомість висновки відповідача, викладені у акті перевірки є безпідставними.

Крім цього, відповідачем не представлено належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його контрагента, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем вказаної операції з його контрагентом за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо. В ході розгляду справи відповідачем не представлено, а судом не здобуто належних доказів для висновків про те, що господарські операції насправді не мали місця.

У своїй постанові від 07.09.2018р. у справі №826/18127/13-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду висловив наступні висновки: «Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору судом першої інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порушення будь-якого з зазначених принципів може бути визнано судом підставою для визнання незаконною дії. Тобто вчинення дій відносно суб'єкта господарювання/ чи будь яких інших осіб без наявності передбачених на те законодавством повноважень є протиправним.

Перевіривши оскаржені позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що такі не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправними, прийняті відповідачем необґрунтовано, без дотриманням вимог законів України, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення винесені відповідачем 10.08.2018 р. № та № скасуванню.

Відповідно до ст.139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс» судові витрати по сплаті судового збору (27611,87 грн. за подання позовної заяви та 41417,80 грн. за подання апеляційної скарги ) в розмірі 69029, 67 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.

Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс» - задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі №1340/3807/18 - скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» складене Головним управлінням ДФС у Львівській області № від 10.08.2018 р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «В4» складене Головним управлінням ДФС у Львівській області № від 10.08.2018 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 69029 ( шістдесят дев'ять тисяч двадцять дев'ять ) грн. 67 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 25.03.2019р.