Справа № 2040/6695/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 р.Справа № 2040/6695/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

представник відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., м. Харків по справі № 2040/6695/18

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_2, позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту ГУ Національної поліції в Харківській області, відповідач), в якому просить суд:

- скасувати висновок комісії Головного управління Національної поліції в Харківській області від 10.12.2015 р. відносно ОСОБА_2, про зарахування стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та для визначення тривалості додаткової оплачуваної відпусти;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 11.12.2015 року №114о/с відносно ОСОБА_2, щодо встановлення стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_2 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки та до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії імені ОСОБА_3 до призначення на посаду оперуповноваженого карного розшуку Ленінського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області в межах п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, - задоволено.

Скасовано висновок комісії Головного управління Національної поліції в Харківській області від 10.12.2015р. відносно ОСОБА_2, про зарахування стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та для визначення тривалості додаткової оплачуваної відпусти.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 11.12.2015 року №114о/с відносно ОСОБА_2, щодо встановлення стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_2 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки та до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії імені ОСОБА_3 до призначення на посаду оперуповноваженого карного розшуку Ленінського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області в межах п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (код 40108599), на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказав на те, що судом безпідставно зараховано до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки час навчання позивача у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії ім. Я.Мудрого, оскільки саме з моменту видання наказу по особовому складу про призначення на службу в ОВС (з 01.08.1997 року) обраховується стаж служби в поліції позивача, у відповідності до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію». Також, вказав на те, що після закінчення навчального закладу позивачеві не присвоєно офіцерське звання. Зазначив, що 02.10.1997 року позивачеві присвоєно звання «лейтенант міліції» наказом МВС України від 02.10.1997 року № 393 о/с. Вважає, що спеціальне звання позивачу було присвоєно 02.10.1997 року, тобто через 3 місяці після закінчення Національної юридичної академії ім. Я. Мудрого, вже під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що свідчить про відсутність підстав для зарахування часу навчання у цивільному вищому навчальному закладі до календарної вислуги років для призначення пенсії. Стверджує, що особливий статус позивача, як поліцейського та колишнього працівника органів внутрішніх справ не є достатньою підставою для зарахування часу навчання у вищому навчальному закладі до вислуги років (як календарної, так і пільгової), яка дає право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ. Вважає, що той факт, що висновком комісії ХМУ У МВС України в Харківській області про встановлення стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років станом на 01.07.2004 позивачу був зарахований час навчання у Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого не свідчить про протиправність дій ГУНП в Харківській області при не зарахуванні часу навчання до стажу служби в поліції. Таким чином, вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позовну вимогу про зарахування позивачу до календарної вислуги років часу навчання у ВНЗ до призначення на посаду оперуповноваженого карного розшуку Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, просив їх задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що позивач по справі був належним чином повідомлений про час та дату слухання справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, позивач у період з 01.09.1993р. по 30.06.1997 р. навчався у Національній юридичній академії імені ОСОБА_3 на денній формі навчання.

Згідно з направленням на роботу, виданим НЮАУ імені ОСОБА_3 № 80 (а.с. 34) позивача направлено в розпорядження УМВС в Харківській області для роботи на посаді слідчого згідно штатного розпису з 01.08.1997р.

08.08.1997р. позивач був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 08.08.1997р. №80 призначений на посаду оперуповноваженого карного розшуку Ленінського районного відділу ХМУ УМВС України в Харківській області з подальшим присвоєнням спеціального звання лейтенант міліції

У період з 01.08.1997 року по 06.11.2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом від 06.11.2015 року № 622 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області позивач згідно з п.9 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за п. 64 "З" (у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади).

Згідно з відомостями послужного списку на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 07.11.2015 року № 44 о/с позивача призначено на посаду оперуповноваженого Дзержинського ВП (м. Харків) Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Згідно висновку комісії ХМУ УМВС України в Харківській області про встановлення стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років станом на 01.07.2018р. комісією позивачу зараховано в стаж для виплати відсоткової надбавки стаж служби у період з 01.08.1997р. по 01.07.2004р.- служба в органах внутрішніх справ; з 01.09.1992р. по 30.06.1997р. час навчання в Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого в межах пяти років із розрахунку один рік за шість місяців (а.с. 35).

10.12.2015 р. прийнято висновок комісії ГУ Національної поліції в Харківській області відносно ОСОБА_2, про зарахування стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та для визначення тривалості додаткової оплачуваної відпусти, а також 11.12.2015 року відповідачем прийнято наказ від №114о/с відносно позивача, щодо встановлення стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, згідно яких позивачу не було враховано навчання в Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого.

Не погодившись із зазначеним висновком та наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування, визнання спірного наказу протиправним та зобов'язання відповідача зарахувати ОСОБА_2 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки та до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії імені ОСОБА_3 до призначення на посаду оперуповноваженого карного розшуку Ленінського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області в межах п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку при обчисленні вислуги років у поліції мають враховуватись положення постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, які дотримано не було. Враховуючи встановлення факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність позовні вимоги задовольнити, що гарантуватиме поновлення порушених прав позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Приймаючи спірні висновок та наказ відповідач виходив з того, що обчислення стажу служби в поліції передбачено статтею 78 Закону України Про Національну поліцію, в якій зазначений вичерпний перелік посад (періодів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції. Так, комісія ГУНП в Харківській області з обчислення стажу для виплати надбавки за стаж служби (роботи) в поліції та для визначення тривалості додаткової оплачуваної відпустки поліцейським, державним службовцям та вільнонайманим працівникам дійшла висновку, що до стажу служби в поліції був помилково зарахований час навчання у цивільному навчальному закладі з розрахунку у 1 рік за 6 місяців. У зв'язку з цим, на підставі ст.78 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до висновку вищезазначеної комісії ГУНП в області, наказом за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 07.11.2015 року складає: 18 років 03 міс. 06 днів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками поліцейського органу з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу обчислення стажу служби в поліції врегульовані Законом України Про Національну поліцію, Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393.

Колегія суддів вказує на те, що обчислення стажу служби в поліції передбачено статтею 78 Закону України Про Національну поліцію.

Так, у відповідності до ст. 78 Закону України Про Національну поліцію, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 наведеної вище статті передбачено, до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у ОСОБА_4 України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих;

6) дійсна військова служба в ОСОБА_5 та ОСОБА_6, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 78 Закону України Про Національну поліцію, порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових формувань, створених Верховною ОСОБА_4 України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 393, в редакції чинній на дату призначення позивача на посаду до органів внутрішніх справ, до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Прикордонних військ, Національної гвардії, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною ОСОБА_4 України, Служби безпеки України, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Судом встановлено, що позивач після закінчення навчання у ВНЗ згідно направлення на роботу був призначений на офіцерську посаду оперуповноваженого карного розшуку Ленінського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області з подальшим присвоєнням офіцерського звання "лейтенант міліції", що підтверджено копією послужного списку (а.с. 18-32).

Станом на час прийняття позивача на службу в органи внутрішніх справ обчислення вислуги років позивача здійснювалось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.

Зокрема, враховуючи положення ч. 4 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», в даному випадку застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що як на час прийняття позивача на службу в органи внутрішніх справ, так і на час винесення спірного рішення до вислуги років поліцейського зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Згідно з Конституцією України та Законом України "Про міжнародні договори і угоди", чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, є частиною національного законодавства України.

17.07.1997 року Україна прийняла ОСОБА_7 України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" за № 475/97-ВР.

Пунктом 1 цього Закону визначено, що Україна повністю визначає на своїй території дію ст. 46 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

23.02.2006 року Верховна ОСОБА_4 України прийняла ОСОБА_7 України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини". Згідно з цим законом, при розгляді справ судами України, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практика Європейського суду з прав людини повинні використовуватися як джерела права. Дане положення спрямоване на реалізацію вищевказаної конституційної норми і норм Закону України "Про міжнародні договори та угоди".

Відтак, Конвенція є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України. При цьому на законодавчому рівні діє принцип примату норм міжнародного права у випадку, якщо вони суперечать нормам національного законодавства України.

Таким чином, норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини повинні застосовуватися національними судами, так само, як внутрішнє законодавство, і як норми прямої дії.

Частиною 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так, в справі "Будченко проти України" у своїх зауваженнях заявник доводив, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини концепція "майна" не обмежувалась існуючим майном, але також могла охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав "законні сподівання" щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність (див. рішення у справі "Ганс-Адам II проти Німеччини". Суд нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам. У цій справі заявник працював у гірничій промисловості приблизно тринадцять років. Чинне на час подій законодавство звільняло його від оплати за спожиту електроенергію та природний газ. Суд зазначає, що право заявника на таке звільнення було підтверджено національними органами влади та, зокрема, національними судами. Отже, заявник мав визнаний майновий інтерес за статтею 1 Першого протоколу. Суд також зазначав, що, тим не менш, у задоволенні вимог заявника щодо звільнення його від сплати було відмовлено, оскільки не існувало механізму реалізації відповідного законодавчого положення, а це становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд нагадав, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії"). Питання тлумачення та застосовування національного законодавства є, перш за все, компетенцією національних органів влади. Проте Суд повинен перевірити, чи породжує спосіб тлумачення та застосування національного законодавства наслідки, що відпчуваної відпусти.

У справі "Кечко проти України" Суд зауважив, що скарга заявника до національних органів влади щодо періоду між 1 січня та 23 червня 1999 року базувалась на спеціальних та чинних на той період часу положеннях національного законодавства. Надбавка до заробітної плати повинна була бути виплаченою відповідно до єдиної об'єктивної умови - період часу, протягом якого заявник працював вчителем. Оскільки заявником була дотримана умова 10-річного стажу, то можна сказати, що він має якщо не право, то законні сподівання на отримання зазначених коштів.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" Суд, який є керівним у інтерпретації закону, відповідно до обставин справи з`ясував, що скарги мають бути розглянуті відповідно до 1 статті першого Протоколу, а саме: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Окремо посилаючись на виплати соціальної допомоги, стаття 1 першого Протоколу не обмежує держав-учасників щодо наявності або конкретної форми схеми соціального захисту, або вибору типу чи розміру пільг, що надаються за цими схемами. Однак, якщо у державі - учаснику існує законодавство, що передбачає виплати у вигляді пільг на соціальне забезпечення, незважаючи на те, чи виплачуються такі пільги за певних умов або у вигляді попередніх виплат, таке законодавство має розглядатись як таке, що формує майнове право, яке гарантується статтею 1 першого протоколу для осіб, які задовольняють його вимоги. Суд визначив, що заяву заявників із вимогою виплати доплати до пенсії, яку не оскаржує відповідач, необхідно розглядати у рамках 1 статті першого протоколу. Доплата до пенсії у даному випадку може розглядатись як "майно" у розумінні відповідного положення Протоколу. Питанням залишається той факт чи заяви заявників стосовно того, що вони мають право на відповідний розмір доплати складають право власності у розумінні даного положення, і якщо так, то чи порушує невиплата доплати право власності заявників. Водночас, Суд нагадав, що за певних обставин "законні очікування" стосовно отримання "власності" можуть гарантуватись 1 статтею першого Протоколу. Хоча, у випадках, коли заява стосується права власності, особу, якій воно гачуваної відпусти.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що в розумінні п. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод майнові права позивача перебувають у безпосередній залежності від обсягу зарахованого стажу, а тому ОСОБА_2, після закінчення навчання в Національній юридичній академії імені ОСОБА_3 та його призначення на посаду оперуповноваженого карного розшуку Ленінського районного відділу ХМУ УМВС України в Харківській області, мав сподівання на врахування даного часу при подальшому перебуванні на службі в органах внутрішніх справ, а в подальшому в Національній поліції України, та підтримання певного державного соціального забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних висновку на наказу, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для скасування висновку комісії ГУ Національної поліції в Харківській області від 10.12.2015р. відносно позивача, про зарахування стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та для визначення тривалості додаткової оплачуваної відпусти, а також визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 11.12.2015 року №114о/с відносно ОСОБА_2, щодо встановлення стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийняття спірних висновку та наказу.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов'язання ГУ Національної поліції в Харківській області зарахувати позивачу до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки та до календарної вислуги років час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії ім.Ярослава Мудрого до призначення на посаду оперуповноваженого карного розшуку Ленінського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області в межах п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вказує на обґрунтованість позовних вимог та погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задовольнити позов ОСОБА_2 в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року по справі № 2040/6695/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_8
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_9 ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 22.03.2019 року