Справа № 520/1574/19
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 березня 2019 р. Справа №520/1574/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання незаконними рішень та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просить суд:

- визнати незаконним Рішення №23 від 22.12.2018 Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в частині дати виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (32561,76 грн) - 01.01.2019;

- визнати незаконним Рішення №23 від 07.02.2019 Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в частині дати виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (35500,08 грн) - 01.02.2019;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від винагороди судді - 32561,76 грн, починаючи з 04.12.2018;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від винагороди судді - 35500,08 грн, починаючи з 01.01.2019;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити ОСОБА_1 суму заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за серпень 2018 року, вересень 2018 року, грудень 2018 року та січень 2019 року - 17783,92 грн;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити ОСОБА_1 суму інфляційних у зв'язку з несвоєчасною виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за березень 2018 року, квітень 2018 року, серпень 2018 року та вересень 2018 року - 2443,65 грн;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити ОСОБА_1 суму заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за серпень 2018 року, вересень 2018 року, грудень 2018 року та січень 2019 року в межах суми стягнення за грудень 2018 року - 10 853,92 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що нездійснення відповідачем перерахунку та невиплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є незаконним та порушує права позивача з підстав, викладених у позові. Окрім того, позивач просить зобов'язати Відповідача здійснити сплату заборгованості без врахування положень Постанови КМУ № 649, оскільки ця постанова до спору, який розглядається, взагалі не має ніякого відношення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, в якому просить суд відмовити у задоволені позову у зв'язку з тим, що підставі заяви позивача та довідки від 12.12.2018 №06-12/77-18, у зв'язку із зміною з 04 грудня 2018 року розміру суддівську винагороди судці, який працює на відповідній посаді, Управління здійснило перерахунок щомісячного довічного утримання ОСОБА_1 з 01 числа, наступного за місяцем, у якому змінився розмір суддівської винагороди, а саме з 01.01.2019. Сума боргу за серпень 2018 року та вересень 2018 року (3991,68 грн) буде виплачена відповідно до пункту 15 (в редакції постанови КМУ № № 335 від 25.04.2018) Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» Щодо суми боргу (як зазначає позивач) за грудень 2018 року та січень 2019 року, відповідач зазначає, що у нього відсутній борг перед позивачем за цей період.

Відповідач зазначає також про неправомірність розрахунків позивача в частині визначення інфляційних витрат, а також щодо суми стягнення у разі негайного виконання рішення суду.

Відповідно до приписів ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 15.02.2018 № 487/0/15-18 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Донецького апеляційного господарського суду в зв'язку з поданням заяви про відставку. ОСОБА_1 є суддею у відставці та отримувачем довічного грошового утримання судді у відставці, особою, переміщеною з тимчасово окупованої території.

Сторонами не заперечувалось, що відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № від 21.10.2016 позивач фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на обліку в Управлінні з 21.02.2018 та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 80% від суддівської винагороди.

Судовим рішенням у справі №2040/5171/18 від 09.08.2018, що набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1; 61103, м. Харків, Шевченківський район, вулиця Сумгаїтська, 6.2, кв. 20) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, (код ЄДРІІОУ 41248278; майдан Свободи, 5, Держпром, 4 під'їзд, м. Харків. 61022), про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період 21.02.2018 р. по 30.04.2018 р. в розмірі 80 відсотків від суддівської винагороди у загальній сумі 45056,00 гривень. Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова виплатити ОСОБА_1 суму 45056,00 (сорок п'ять тисяч п'ятдесят шість гривень) грн. - заборгованості з довічного грошового утримання судді у відставці, за період 21.02.2018 р. по 30.04.2018 р. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Судом встановлено з наявних в матеріалах справи доказів, що Донецьким апеляційним господарським судом позивачу видано довідки:

- №06-12/32/18 від 20.08.2018, відповідно до якої суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 27134,80 грн (посадовий оклад - 19382,00 грн, доплата за вислугу років - 7752,80 грн);

- № 06-12/77-18 від 12.12.2018, відповідно до якої суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 40702,20 грн (посадовий оклад - 29073,00 грн, доплата за вислугу років - 11629,20 грн);

- №06-12/19-19 від 25.01.2019, відповідно до якої суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 44375,10 грн (посадовий оклад - 31696,50 грн, доплата за вислугу років - 12678,60 грн).

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпечення судді.

Відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з п. 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності.

Відповідно до п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року за № 4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Тобто, наведене свідчить, що зміна розміру складових суддівської винагороди працюючого судді є підставою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Суд зазначає, що 21 липня 2018 року опубліковано Закон України від 15 травня 2018 року № 2415-VIII "Про ефективне управління майновими правами право власників у сфері авторського права і (або) суміжних прав".

Цим законом внесені зміни до Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", зокрема в абзаці другому пункту 3 розділу ІІ слово та цифри "1600 гривень" замінено словами та цифрами "прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року".

Отже, дію цього Закону поширено на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим нормативно-правовим актом, а саме: починаючи з 01 січня 2017 року.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року становить 1762 гривні.

З огляду на зазначене, з 01 січня 2018 року посадовий оклад суддів встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1762 гривні, а тому саме з цієї дати зміна грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3, ч. 10 ст.133 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв'язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв'язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв'язку з обов'язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв'язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

З огляду на зазначене нарахування суддівської винагороди відповідно вказаного рішення повинно здійснюватися з 04 грудня 2018 року.

Судом встановлено, що відповідачем 22.12.2018 прийнято рішення №23 про перерахунок пенсії позивачу, відповідно до якого основний розмір пенсії від середнього заробітку складає 32561,76 грн, місяць підвищення розміру пенсії - 01.01.2019.

Суд зазначає, що відповідач не оскаржує право позивача на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці на підставі змін внесених Рішенням Конституційним Судом України від 04.12.2018, але фактично відмовився здійснити вказаний перерахунок лише за грудень 2018 року.

Відповідно до Конституції України, а саме ст.151-1, ст.151-2, ст.152 - Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України (конституційність) закону України за конституційною скаргою особи, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України суперечить Конституції України. Конституційна скарга може бути подана в разі, якщо всі інші національні засоби юридичного захисту вичерпано. Рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обовязковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного, суд зазначає, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці у позивача виникло з 04.12.2018, з прийняттям Рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15), що відповідає вимогам ст.19, 92 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем не оскаржується, однак зазначене право було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законам України. Таким чином, право позивача не може бути обмежено, що має наслідком визнання протиправним та скасування Рішення №23 від 22.12.2018 Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в частині дати виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 01.01.2019.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст.245 КАС України належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від винагороди судді - 32561,76 грн, починаючи з 04.12.2018.

Судом встановлено, що відповідачем 07.02.2019 прийнято рішення №23 про перерахунок пенсії позивачу, відповідно до якого основний розмір пенсії від середнього заробітку складає 35500,08 грн, місяць підвищення розміру пенсії - 01.02.2019 (про перерахунок пенсії позивач звернувся 25.01.2019).

У межах спірних правовідносин щодо оскарження дати початку перерахунку підлягають правозастосуванню вищенаведені норми права, а тому посилання відповідача у відзиві на приписи п. 4 розділу II Порядку №3-1 є необґрунтованими, а Рішення №23 від 07.02.2019 Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в частині дати виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (35500,08 грн) - 01.02.2019 - таким, що є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від винагороди судді - 35500,08 грн, починаючи з 01.01.2019.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_1 суму заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за серпень 2018 року, вересень 2018 року, грудень 2018 року та січень 2019 року - 17783,92 грн та суму інфляційних у зв'язку з несвоєчасною виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за березень 2018 року, квітень 2018 року, серпень 2018 року та вересень 2018 року - 2443,65 грн, суд зазначає наступне.

Сторонами не заперечувалось, що внаслідок прийняття відповідачем рішення №23 від 29.09.2018 та перерахунку пенсії виникла заборгованість перед позивачем за серпень 2018 року та вересень 2018 року у сумі 3991,68 грн.

При цьому відповідач зазначає, що зазначена сума заборгованості буде виплачена відповідно до пункту 15 (в редакції постанови КМУ № 335 від 25.04.2018) Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Суд вважає позицію відповідача неприйнятною, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно до ч.5. ст.142 зазначеного Закону, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Як зазначалось судом вище Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем пенсії відповідачем не оскаржується, однак зазначене право було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законам України. Таким чином, право позивача щодо виплати призначеної пенсії є абсолютним та не може бути обмежено.

Наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи не свідчить про необхідність застосування до нього приписів постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, враховуючи додатково ще й той факт, що вимоги пункту 15 постанови у межах спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Аналогічна за змістом правова позиція суду застосовується і до правовідносин щодо отримання виплат позивачем за грудень 2018 року та січень 2019 року, враховуючи вище встановлені висновки суду.

Щодо захисту порушеного права позивача внаслідок затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, суд зазначає наступне.

Відповідачем не заперечувалось, що сума грошового забезпечення за березень, квітень, серпень та вересень 2018 року виплачена позивачу несвоєчасно, окрім того, за серпень та вересень існує заборгованість щодо виплати.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Як передбачено положеннями ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Суд вважає обґрунтованим твердження позивача про те, що перелік видів доходів, зазначений у цій статті, не є вичерпним, головною визначальною ознакою, що відносить грошове утримання до переліку доходу у розумінні закону №2050, є те, що ці грошові доходи одержуються громадянами на території України, ці грошові доходи не мають разового характеру.

Тому суд приходить до висновку, що несвоєчасна виплата грошового утримання позивачу зумовлює можливість стягнення додаткової компенсації.

Згідно із ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

При цьому, згідно із п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року.

Відповідно до п.5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, визначено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу вищевказаного слід дійти висновку, що визначальною умовою для виплати громадянину вказаної компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового утримання). У той же час, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Законом України №2050-ІІІ передбачено право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 18.11.2014 та від 07.11.2012 у справі № 6-131цс12.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 6 та 7 Закону України № 2050-ІІІ компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Таким чином, враховуючи, що позивач мав право на виплату перерахованої суми грошового утримання у визначеному законодавством порядку, однак відповідачем своєчасно не було вчинено таких дій, то суд приходить до висновку, що позивач має право на нарахування та виплату цієї компенсації, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

У той же час суд зауважує, що розрахунок суми такої компенсації має здійснюватись станом на час виплати заборгованості органом Пенсійного фонду України.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, повноваження Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо обчислення суми компенсації є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення суду підлягає негайному виконанню в частині присудження виплати грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання незаконними рішень та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №23 від 22.12.2018 в частині дати виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 01.01.2019.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №23 від 07.02.2019 в частині дати виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 01.02.2019.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків, 61022, ) нарахувати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від винагороди судді - 32561,76 грн, починаючи з 04.12.2018, та виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) утворену заборгованість з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків, 61022, ) нарахувати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від винагороди судді - 35500,08 грн, починаючи з 01.01.2019, та виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) утворену заборгованість з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків, 61022, ) виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) суму заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за серпень та вересень 2018 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків, 61022, ) виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за березень та квітень 2018 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 25 березня 2019 року.

Суддя О.Г. Котеньов