Справа № 160/8825/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2019 року Справа № 160/8825/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета, спору на стороні позивача - ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 ОСОБА_3 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 22.11.2018 надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради (далі - відповідач-1), Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - відповідач-2), в якому позивач просить суд зобов'язати відповідача-2 розглянути питання про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для здійснення державної реєстрації земельної ділянки з виданою витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 0,010 га і зобов'язати відповідача-1 розглянути питання про передачу у власність позивача земельної ділянки площею 0,010 га.
В обґрунтування позову позивач зазначив про протиправність прийнятого відповідачем-2 рішення, якою ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки з видачею витягу з Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України Про Державний земельний кадастр і Порядком ведення Державного земельного кадастру. На думку позивача, не надання згоди суміжним землекористувачем не може бути перепоною у затвердженні технічної документації, за умови її (технічної документації) відповідності вимогам земельного законодавства України. Також зазначив, що у складі технічної документації державному реєстратору надавались відповідні документи, які підтверджують загальну площу змеленої ділянки на рівні 0,1 га.. З підстав викладеного вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою залучено: ОСОБА_3 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1; ОСОБА_2 до участі у справі як третю особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.
Відповідач-1 правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Треті особи - правом на подання пояснень відповідно.
Відповідач-2 у визначений судом строк надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не дотримано законодавчо визначену процедуру встановлення меж земельної ділянки у частині повідомлення власників суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі та зазначення указаних відомостей в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Також зазначив, що не погодження меж земельної ділянки вказує на земельний спір між власниками суміжних земельних ділянок, за вирішенням якого позивач повинен був звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування, що позивачем зроблено не було, а тому міськрада зазначає, що не допускала протиправної бездіяльності щодо нього.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 отримано у порядку спадкування домоволодіння АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.06.2007 року НОМЕР_1. Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14372763, на земельній ділянці площею 600 кв.м., розташований житловий будинок, шлакобетон, зазначений в плані літерою А-1, житловою площею - 16,2 кв.м., загальною площею - 44,1 кв.м., літня кухня, шлакоблок, зазначена в плані літерою Б; сарай, шлакобетон, зазначений в плані літерою В, вбиральня, цегла, зазначена в плані літерою Г; сарай (тимчасовий, дощаний, зазначений в плані літерою Д: сарай (тимчасовий), дощаний, зазначений в плані літерою Е; сарай (тимчасовий), дощаний, зазначений в плані літерою 3; душ, цегла, зазначений в плані літерою И; сарай (тимчасовий, дощаний , зазначений в плані літерою К; навіс, зазначений в плані літерою Л; навіс, зазначений в плані літерою М; сарай (тимчасовий), дощаний , зазначений в плані літерою Н; споруди 1-7.1.
За замовленням позивача, ТОВ «Геопроектінвест» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1
27.07.2018 року позивач через центр надання адміністративних послуг звернулася до Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про державну реєстрацію земельної вищевказаної земельної ділянки.
- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України Про Державний земельний кадастр і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою відсутній підпис землекористувача суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2. Рекомендовано погодити межі з даним суміжником, а також привести розміри земельної ділянки до відповідності, оскільки площа запроектованої земельної ділянки становить 0,1 га тоді як, згідно правовстановлюючих документів та даних технічного паспорта БТІ загальна площа складає 0,06 га;
- невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: ХSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу;
- подання заявником документів не в повному обсязі.
Вважаючи вказане рішення державного кадастрового реєстратора протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлено Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, Державний земельний кадастр державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.
Згідно з ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр», внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.
За приписами ч.ч. 2-6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 2).
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи (ч. 3).
Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення (ч. 4).
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач із відповідною заявою зверталася не особисто до відповідача-2, а через центр адміністративних послуг, а тому враховуючи певний проміжок часу, необхідного для доставляння такої заяви до компетентного органу, а також враховуючи відомості про отримання такої заяви 12.09.2019 року, суд, зважаючи на дату прийняття спірного рішення, дійшов висновку про дотримання відповідачем-2 строку розгляду заяви.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.
Так, згідно п. 3 - 5 цього Порядку, Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. Ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.
Приписами п. 10 та 12 Порядку № 1051 встановлено, що відомостями Державного земельного кадастру є всі відомості, які підлягають внесенню до нього згідно з цим Порядком та у порядку інформаційної взаємодії з іншими кадастрами та інформаційними системами, а також відомості, одержані внаслідок їх оброблення, систематизації та узагальнення. Відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.
Перелік відомостей, що включається до Державного земельного кадастру визначено у п. 24 Порядку № 1051.
Пунктом 107 цього ж Порядку передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
Згідно із п. 110 Порядку № 1051 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ.
Пунктом 111 Порядку № 1051 встановлено, що Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.
За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:
1) здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:
- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;
- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);
- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;
- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;
2) приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:
- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;
- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;
- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;
- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.
Приписами п. 67 Порядку № 1051 визначено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.
Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».
Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.
З аналізу наведених норм, суд доходить висновку, що Законом № 3613-VI1 та Порядком № 1051 чітко визначено підстави та порядок прийняття Державним кадастровим реєстратором рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.
Судом встановлено та із прийнятого відповідачем-2 рішення слідує, що підставою для його прийняття була - невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою відсутній підпис землекористувача суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2; площа запроектованої земельної ділянки становить 0,1 га тоді як, згідно правовстановлюючих документів та даних технічного паспорта БТІ загальна площа складає 0,06 га.
- невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: ХSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу.
- подання заявником документів не в повному обсязі.
Так, судом під час судового розгляду справи не встановлено, яких саме документів не надано, відповідного перелвіку спірне рішення не містить.
При цьому, суд погоджується з доводами позивача, що відмова суміжного власника від підписання акта погодження меж земельних ділянок не порушує прав на отримання земельних ділянок у власність і не є перешкодою в проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачем, в тому числі й прийняття відповідних рішень державним кадастровим реєстратором, оскільки погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Крім того, стаття 198 Земельного кодексу України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження полягає в тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки власників/користувачів суміжних земельних ділянок - правового значення вони не мають та вказані обставини не вказують про наявність між ними земельного спору, як це помилково вважає відповідач-2.
У той же час, щоб однозначно стверджувати, що погодження меж земельних ділянок між суміжниками відбулось у відповідності до земельного законодавства України, слід виходити з дотримання процедури при їх встановленні.
З цього приводу суд зазначає, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, як передбачено положеннями статті 55 Закону України «Про землеустрій».
Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Відповідно до пункту 1 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Частиною 1 статті 198 Земельного кодексу України встановлено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.
Згідно ч. 1, пункту «б» ч. 2 статті 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають в себе, в тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.
Відповідно до п. 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18.05.2010 № 376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Пунктом 2.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками передбачено, що комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.
Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, серед іншого, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).
У свою чергу, додатком № 2 до Інструкції встановлено форму акту приймання-передачі межових знаків на зберігання, яка передбачає присутність власників/користувачів суміжних земельних ділянок під час його складення та надання ними відповідного погодження.
Акт передбачає погодження меж із суміжниками у формі заявлення власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок відсутності претензій до існуючих меж, що має стверджуватися їх підписами в кінці акту.
Відповідно до пункту 3.12 Інструкції № 376 повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.
Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.
Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.
Таким чином, власники суміжних земельних ділянок мають бути повідомленні про дату, час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельних ділянок за п'ять робочих днів листом або за допомогою інших засобів зв'язку.
Судом встановлено, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 26.04.2018 року відсутній підпис користувача суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2.
У той же час, матеріали справи не містять доказів того, що лист-повідомлення про те, що 26.04.2018 року землевпорядною фірмою буде проводитись показ та встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею за адресою: АДРЕСА_1 направлявся суміжнику. Відповідних відомостей у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, як це передбачено земельним законодавством, не зазначено, у зв'язку з чим неможливо встановити, що погодження меж земельних ділянок відбулось у відповідності до вимог земельного законодавства України.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що погодження меж земельних ділянок відбулось з порушенням вимог вищевказаної Інструкції, зокрема: за відсутності користувача суміжної земельної ділянки, оскільки за відсутності таких даних, у суду відсутні підстави вважати, що позивачем не порушено конфигурацію земельної ділянки та її об'єктивний розмір.
На переконання суду, наведені відповідачем-2 підстави для прийняття спірного рішення узгоджується з приписами Закону України Про Державний земельний кадастр та Порядку № 1051, а саме рішення відповідає вимогам, встановленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим, у задоволенні вимог позивача слід відмовити.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна