Справа № 160/9746/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Справа № 160/9746/18
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить: зобов`язати відповідача внести зміни як зворотну дію в часі у раніше видану йому довідку серії 12ААА номер 394255 із вказанням правильного причинного зв`язку інвалідності, а саме захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини згідно отриманої постанови медичної (військово-лікарської) комісії №70 від 23.07.2018 року з метою отримання ним належної виплати різниці страхової суми від держави, відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 року №975; визнати протиправним рішення відповідача від 19.09.2018 року (довідка про невизнання інвалідом №67) про відмову у призначенні йому інвалідності; зобов`язати відповідача призначити йому третю групу інвалідності.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його було призвано на військову службу до МВС України 15.07.2002 року Калінінсько-Микитівським РВК м.Горлівки Донецької області, під час проходження якої він приймав участь в антитерористичній операції по захисту суверенітету та територіальної цілісності України в червні 2014 року у м.Донецьку, де отримав захворювання та ускладнення здоров`я. Продовжуючи далі військову службу, у 2015 року під час погіршення стану здоров`я він вперше пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією (ВЛК) ГУМВС України в Дніпропетровській області, яка вказала у виданому свідоцтві про хворобу №68 від 19.11.2015 року діагноз: хронічна радикулопатія L5-S1 ліворуч з помірним больовим та м`язово-тонічним синдромами на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта, дифузної протрузії дисків L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1 до 5 мм з незначним порушенням статико-динамічної функції хребта. Захворювання було пов`язане з проходженням військової служби, тому він у період 2016 року знаходився на безперервному стаціонарному лікуванні, а саме, більше 112 днів, внаслідок чого був направлений на огляд до відповідача. За результатами огляду, обласною медико-соціальною експертною комісією №3 його було визнано інвалідом 3 групи з 27.10.2016 року, інвалідність була надана на 1 рік. Причинний зв`язок захворювання - інвалідність, пов`язана з проходженням військової служби, тому на протязі січня-лютого 2017 року згідно із п.6 підпункту 2 постанови КМУ від 25.12.2013 року №975 з боку держави через військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України йому було виплачено суму 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року згідно встановленої інвалідності. Позивач зазначає, що у липні 2018 року він був направлений до ДЗ «ТМО МВС України по Донецькій області» м.Маріуполь, де комісія розглянувши документи встановила, що ушкодження його здоров`я було дійсно пов`язане із захистом Батьківщини під час участі в антитерористичній операції, тому йому видали іншу постанову медичної (військово-лікарської комісії) від 23.07.2018 року №70, яка була прийнята станом на момент звільнення з лав Національної гвардії України.
Позивач зазначає, що згідно із зазначеною постановою, з моменту першого огляду військово-лікарською комісією ГУМВС України м.Дніпрі у листопаді 2015 року під час видачі свідоцтва про хворобу від 19.11.2015 року №68 і далі на момент встановлення інвалідності у жовтні 2016 року відповідачем згідно того ж свідоцтва про хворобу, він мав і тепер вже довічно має інший причинний зв`язок захворювання, а саме такий, що пов`язаний із захистом Батьківщини, враховуючи, що він приймав безпосередню участь в антитерористичній операції і має захворювання, яке ускладнилося під час участі в антитерористичній операції, де він приймав участь ще у червні 2014 року. Позивач вважає, що згідно із постановою КМУ від 25.12.2013 року №975 у січні-лютому 2017 року держава повинна була сплатити йому іншу компенсацію, згідно п.6 підпункту 1 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, вважає, що він має підстави щодо отримання різниці у розмірі 180-кратного прожиткового мінімуму, для чого йому необхідно надати до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України визначені у постанові № 975 документи, а саме: довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності, тобто, відповідачу внести зміни у раніше видану довідку серії 12ААА номер 394255. Позивач зазначає, що 19.09.2018 року під час проходження вдруге огляду медико-соціальної експертної комісії, відповідачем було визнано його особою, що не має ознак інвалідності при поточному діагнозі: хронічна вертеброгенна попереково-крижова лівобічна радикулопатія L5-S1 на тлі остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта з наявністю кил міжхребцевих дисків L4-L5, L5-S1 з помірним порушенням статико-динамічної функції хребта, а тому він вернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що ОСОБА_1 первинно був оглянутий 31.10.2016 року обласною МСЕК №3, яка по діагнозу «Остеохондроз поперекового відділу хребта, грижа диска L5-S1, звуження хребтового отвору, дискогенна радікулопатія з помірним стійким больовим синдромом. НФП І-ІІ ст.», та встановила йому третю групу інвалідності, строком на 1 рік, на період активного лікування, захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Повторно ОСОБА_1 було оглянуто обласною МСЕК №1 01.08.2018 року, та не винесено рішення, а позивача було направлено до Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України, де йому було встановлено діагноз та 19.09.2018 року з урахуванням консультативного висновку загальної комісії інституту, обласна МСЕК №3 винесла медекспертне рішення, що група інвалідності не встановлена. У зв`язку із незгодою позивача з таким рішенням, медекспертну справу було направлено на розгляд до Центральної МСЕК МОЗ України, яка провела огляд позивача 07.11.2018 року, та підтвердила невизнання ОСОБА_1 інвалідом. Відповідач вважає рішення таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується вищезазначеними експертними закладами з питань інвалідності, а тому у задоволенні позову просить суд відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у письмовому відзиві на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15) був призваний 15.07.2002 року на військову службу до лав МВС України Калінінсько-Микитівським РВК м.Горлівки Донецької області.
Під час проходження військової служби він приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у м.Донецьку, що підтверджується довідкою від 09.12.2016 року №417 (а.с.14).
Відповідно до свідоцтва про хворобу №68 від 19.11.2015 року, військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Дніпропетровській області було встановлено діагноз: хронічна радикулопатія L5-S1 ліворуч, з помірним больовим та м`язово-тонічним синдромами на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта, дифузної протрузії дисків L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1 до 5,0 мм, з незначним порушенням статико-динамічної функції хребта. Міопія слабкого ступеня правого ока. Викревлення носової перетинки без порушення функції дихання. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.18).
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 первинно був оглянутий відповідачем, та згідно із Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №3 серія 12ААА, ОСОБА_1 було визнано інвалідом 3 групи з 27.10.2016 року, захворювання пов`язане з проходженням військової служби (в ОВС), інвалідність була надана на 1 рік до 01.11.2017 року (а.с.22).
Повторно позивач був оглянутий обласною МСЕК №1 01.08.2018 року, та направлений до Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України, де перебував з 06.08.2018 року по 14.08.2018 року. Діагноз та висновок інституту: остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, протрузія L3-L4, кили L4-L5, L5-S1. Дискогенна радікулопатія зліва з нерізким больовим синдромом (люмоішалгія зліва). ПФХ 0-1 ст. Порушення функції опори та пересування в нерізкому ступені. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. За результатами досліджень в клініці інституту у пацієнта має місце ураження поперекового відділу хребта з порушенням функції 0-І ст., що підтверджується даними обстеження в клініці інституту. Значні порушення функції призвели до обмеження наступних видів життєдіяльності: до самостійного пересування - 0 ст.; до самообслуговування - 0 ст.; до орієнтації - 0 ст.; до спілкування - 0 ст.; до навчання - 0 ст.; до трудової діяльності - 0 ст.; до здатності контролювати свою поведінку - 0 ст. (а.с.35).
19.09.2018 року, з урахуванням консультативного висновку загальної комісії інституту, обласна МСЕК №3 винесла медекспертне рішення - група інвалідності не встановлена, що підтверджується довідкою №67 (а.с.23).
Судом встановлено, що у зв`язку із непогодженням позивачем із прийнятим рішенням обласної МСЕК №3, експертну справу було направлено на розгляд до Центральної МСЕК МОЗ України, яка провела його огляд 07.11.2018 року та встановила, що рішення обласної МСЕК №3 про невизнання ОСОБА_1 інвалідом підтверджено (а.с.33-34).
Згідно із ст.1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.
Пунктом 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 визначено, що медико-соціальна експертна комісія проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Відповідно до п.17 Положення, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
В складних випадках обласна комісія, республіканська, центральна та Міністерство охорони здоров`я можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки ДЗ «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» (м.Дніпро). Після обстеження науково-дослідні установи складають експертні консультативні висновки.
Згідно із п.23 Положення, у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.
Таким чином, судом встановлено, що жодна з вищих експертних інстанцій не виявила підстав для встановлення групи інвалідності позивачу, а саме Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», обласна медико-соціальна експертна комісія №3, Державний заклад «УкрДержНДІ МСПІ Міністерства охорони здоров`я України».
Статтею 3 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача встановити позивачу третю групу інвалідності, суд зазначає, що питання встановлення або не встановлення особи інвалідом відноситься виключно до компетенції медико-експертних установ, які приймають рішення на підставі результатів повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Разом з тим, щодо позовної вимоги щодо внесення змін як зворотної дії у часі у раніше видану довідку ОСОБА_1 серії 12ААА №394255 із вказанням правильного, на думку позивача, причинного зв`язку інвалідності, а саме захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, згідно отриманої постанови медичної (військово-лікарської) комісії №70 від 23.07.2018 року, з метою отримання позивачем належної виплати різниці страхової суми від держави, суд зазначає, що довідка була видана виключно на підставі документів, які надійшли до МСЕК, та оскільки закон не має зворотної дії у часі, вносити будь-які зміни до вже виданої довідки є таким, що суперечить вимогами чинного законодавства.
Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи ОСОБА_1 у протиправності дій відповідача під час винесення оскаржуваного рішення від 19.09.2018 року (довідка про невизнання інвалідом №67) про відмову у призначенні позивачу інвалідності.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, у справі доказано правомірність вчинених дій та прийнятого рішення, що підтверджується матеріалами справи.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 262, 263 КАС України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради" про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя Кучма К.С.