Справа № 0440/5336/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2018 року Справа № 0440/5336/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -
13.07.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд визнання протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24-17/04-63 від 03.03.2018 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем було зазначено:
- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24-17/04-63 від 03.03.2018 року винесена, у тому числі, на підставі Рішення №00241304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненараховано єдиного внеску від 23.11.2016 року;
- в задоволені скарги Позивачу було відмовлено рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «Рішення про результати розгляду первинних скарг» вих. № 1356/10/04-36-10-01-09 від 02.02.2017 р.;
- Позивач не погодився з вказаними рішеннями та звернувся з Позовною заявою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду «Про визнання протиправними та скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03 серпня 2017 року № Ф-24-17/04-63 У, Рішення № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.06,2017 р. та Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 жовтня 2017 року №Ф-24-17/04-63, винесених ГУ ДФС у Дніпропетровській області»;
- Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/1284/18 від 18.04.2018 р. Адміністративний позов Позивача задоволено повністю. Відповідачем подано Апеляційну скаргу на Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у Справі № 804/1284/18 від 18.04.2018 р. і на теперішній час справа знаходиться на розгляді у Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді;
- при цьому, позивач зазначає, що ДФС України не розглянула всі обставини справи та Рішенням про результати розгляду скарги від 10.05.2018 року №6680/с/99-99-11-02-02-25, яке Позивач отримав 15.06.2018 року, та залишила Скаргу Позивача без задоволення;
- ДФС України не взяла до уваги той факт, що Позивач оскаржував Вимогу про сплату боргу від 06 жовтня 2017 року № Ф-24-17/04-63 та Рішення про застосування штрафних санкцій № НОМЕР_3 до ДФС України, а на адресу Позивача не надходило жодного рішення від ДФС України про визнання скарги або про відмову у задоволенні скарги;
- оскільки Рішення про результати розгляду повторних скарг на адресу Позивача не надходило, то Позивач вважав задоволеним свої вимоги, викладені в зазначеній скарзі;
- Позивач отримав Рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області про перегляд первинної скарги 03.03.2017 р., а повторну скаргу було направлено поштою до ДФС України 13.03.2017 р., але на теперішній час жодного рішення від ДФС України Позивач не отримував;
- Позивач зазначає, що Відповідач не визнав розрахунковими документами товарні чеки від ФОП ОСОБА_6 на підставі того, що вони не відповідають визначенню розрахункового документу касового чеку, застосування якого передбачено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. №265/95-ВР із змінами і доповненнями;
- Позивач вважає такі висновки Відповідача щодо невизнання товарних чеків розрахунковими документами є протиправними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки жодним нормативно-правовим актом не заборонено здійснювати попередню оплату за товари, які придбаваються пізніше оплати;
- Відповідач не зменшує суму єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування за такою винагородою та не визнає виплати за цими актами, як надання фінансової допомоги. Але визнає у складі доходів доходи отримані Позивачем від друкарської діяльності, які здійснювались за допомогою, у тому числі, друкарської машини ОМ-2;
- норми Закону № 996 не розповсюджуються на фізичних осіб - підприємців, відповідно, на Позивача у тому числі;
- на думку Позивача, Відповідач перекручує норми чинного законодавства України, застосовує норми, які взагалі не можуть бути використані та застосовані фізичною особою-підприємцем, який знаходиться на загальній системі оподаткування;
- Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу ДПІ у Жовтневому (Соборному) районі залишено без задоволення, а Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2017 року без змін.
- за викладених вище обставин Позивач вважає неправомірним складання Відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24-17/04-63 від 03.03.2018 року.
18.07.2018 року від позивача до суду надійшли додаткові докази у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду у судовому засіданні 08 серпня 2018 року о 10:00 год.
08.08.2018 року у судовому засіданні відповідачем надано додаткові докази у справі та відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, з огляду на таке:
- на підставі зазначених даних ГУ ДФС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24-17/04-63 від 03.03.2018 відповідно до вимог чинного законодавства.
З метою забезпечення права сторін надати відповідь на відзив та заперечення судом оголошено перерву у судовому засіданні до 12.09.2018 року о 10:00 год.
28.08.2018 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява.
11.09.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про залучення додаткових доказів.
12.09.2018 року протокольною ухвалою суду позивачеві повернуто без розгляду уточнену позовну заяву як таку, що не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.
З метою отримання додаткових доказів у справі судом оголошено перерву у судовому засіданні до 21.09.2018 року о 09:00 год.
21.09.2018 року у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що потребує часу для надання додаткових доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року ухвалено подальший розгляду справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі 08.10.2018 року о 10:30 год.
08.10.2018 року у підготовчому судовому засіданні з метою отримання від відповідача додаткових доказів у справі судом оголошено перерву до 10.10.2018 року о 10:30 год.
10.10.2018 року у підготовчому судовому засіданні від представника відповідача надійшли додаткові докази у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року закрито підготовче провадження та за письмовими згодами представників сторін розпочато розгляд справи по суті в цей же день одразу після закінчення підготовчого судового засідання.
10.10.2018 року у судовому засіданні представники сторін підтримали раніше обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 02.02.2017 №1356/10/04-36-10-01-09 про результати розгляду первинних скарг, було залишено без змін, в тому числі й рішення від 23.11.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а скарга позивача без задоволення.

Поряд із цим, 13.03.2017 року ФОП ОСОБА_3 звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою від 13.03.2017 про перегляд вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.11.2016 р. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.11.2016 р., винесених ДПІ в Жовтневому районі ГУ ДФС у Дніпропетровській області, яка була направлена 13.03.2017 року засобами поштового звязку на адресу ДФС України.

Відповідачем під час судового розгляду справи надано копію рішення Державної фіскальної служби України від 07.04.2017 №4871/С/99-99-11-02-02-25 про результати розгляду скарги, відповідно до якого, в тому числі, рішення ДПІ в Жовтневому районі ГУ ДФС у Дніпропетровській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.11.2016 № залишено без змін, а скарга ФОП ОСОБА_3 від 13.03.2017 року б/н без задоволення.

При цьому, доказів направлення вказаного рішення контролюючим органом на адресу позивача до матеріалів справи надано не було. Представником відповідача у підготовчому судовому засіданні було зазначено, що такі докази у відповідача відсутні.

В той же час, доказів скарження позивачем рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.11.2016 № матеріали справи не містять. Під час судового розгляду справи, позивачем підтверджено, що зазначене рішення ним не оскаржувалось.

Крім цього, під час судового розгляду судом було встановлено, що відповідачем як підставу оскаржуваної вимоги було помилково вказано рішення від 08.06.2017 №, замість вірного рішення від 08.06.2017 №.

Із матеріалів справи вбачається, 08.06.2017 року Головним управління ДФС у Дніпропетровській області було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №000631303, яким на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до ФОП ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції у загальному розмірі 33 577,59 грн., з яких штраф у розмірі 5320,35 грн. за період з 21.12.2013 по 20.01.2016, штраф у розмірі 4529,71 грн. за період з 21.01.2015 по 20.03.2017 та нарахована пеня у розмірі 23 727,53 грн.

Поряд із цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач скористався правом на оскарження в адміністративному порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24-17/04-63 від 03.03.2018 року та звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою від 10.04.2018 року.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 10.05.2018 №6680/С/99-99-11-02-02-25 про результати розгляду скарги вимогу вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24-17/04-63 від 03.03.2018 року залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_3 від 10.04.2018 року б/н без задоволення.

Крім цього, судом встановлено, що 16.02.2018 року ФОП ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-24-17/04-63 У від 03.08.2017 р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-24-17/04-63 У від 06.10.2017 р. та рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.06.2017 р., винесених ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року у справі №804/1284/18 задоволено адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог і рішення, а саме: визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24-17/04-63 У від 03.08.2017 р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24-17/04-63 У від 06.10.2017 р. та рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.06.2017 р., винесені Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області.

06.07.2018 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою відмовив Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги та повернув скаржнику апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року.

Отже, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року у справі №804/1248/18 набрало законної сили 06.07.2018 року.

Не погодившись із винесеною вимогою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 року, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.153. пункту 14.1. статті 14 ПК України податкова вимога це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктом 59.1. статті 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 30.07.2016 №610 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 24.07.2016 за №902/30770 (далі Порядок №610, тут і далі в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної вимоги), податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Податковим кодексом України строки суму: узгодженого грошового зобовязання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункт 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Крім того, пунктом 3 розділу ІІ Порядок №610 протягом періоду оскарження суми грошових зобовязань, визначених контролюючим органом відповідно до Податкового кодексу України, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Як вже зазначено судом вище, станом на 03.03.2018 року рішення від 08.06.2017 № знаходилось на оскарженні у Дніпропетровському окружному адміністративному суді.

Таким чином, оскільки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року у справі №804/1248/18, яким, зокрема визнано протиправними та скасовано рішення від 08.06.2017 №, набрало законної сили 06.07.2018 року, податковий борг ФОП ОСОБА_3 за рішенням від 08.06.2017 № станом на 03.03.2018 року (день винесення оскаржуваної вимоги) не був узгоджений.

В той же час, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Суд звертає увагу, що скасовуючи рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.06.2017 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, суд прийшов до висновку про неправомірність зазначеного рішення.

Отже, податковий борг (штрафні санкції) у сумі 8199,38 грн., нарахований позивачеві рішенням від 08.06.2017 № станом на день судового розгляду справи є скасованим.

Щодо податкового боргу у сумі 8199,38 грн. штрафних санкцій, донарахованих ФОП ОСОБА_3 на підставі рішення від 23.11.2016 №, суд звертає увагу на таке.

Пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пунктів 56.2 та 56.3 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Процедура подання та розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон); скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою зазначеної статті визначена Порядком розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 №1124 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.02.2013 за №178/28308 (далі Порядок №1124; тут і далі в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 розділу IV Порядку №1124 визначено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобовязаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

За положеннями абзацу 3 пункту 4 розділу V Порядку №1124 рішення вважається надісланим (врученим) скаржнику, який є фізичною особою, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові під підпис чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнім відомим її місцезнаходженням з повідомленням про вручення.

Таким чином, доводи позивача про те, що скарга ФОП ОСОБА_3 від 13.03.2017 року фактично вважається задоволеною суд вважає правомірними, оскільки відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів виконання вимог Порядку №1124.

Крім цього, суд звертає увагу, що загальна сума вимоги від 03.03.2018 року №Ф-24-17/04-63 становить 175 140,19 грн., що є значно більшою сумою ніж суми рішень від 23.11.2016 №, № та від 08.06.2017 №.

В той же час, з оскаржуваної вимоги вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваної вимоги зазначені акти від 23.09.2016 №2862/04-63-13-04/НОМЕР_1, від 18.11.2016 №3535/04-63-13-04/НОМЕР_1.

Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2017 року по справі №804/3579/17, яке набрало законної сили 30.11.2017 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/68271281) було задоволено адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а саме:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 23.11.2016 р. в частині нарахування грошового зобовязання на суму 45470,12 грн. та штрафних санкцій на суму 11367,53 грн.;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 23.11.2016 р. в частині нарахування грошового зобовязання на суму 3797,58 грн. та штрафних санкцій на суму 4746,98 грн.;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 23.11.2016 р. в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 15230,86 грн.

У вищевказаному судовому рішення судом було встановлено:

- «У період з 29.08.2016 р. по 16.09.2016 р., на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 п.77.4 ст.77, п.79.1 ст.79, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу № 801 від 15.08.2016 р. ДПІ у Соборному районі м. Дніпра проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. за результатами якої складено акт №2868/04-63-1304/НОМЕР_1 від 23.09.2016 р.»;

- «Перевіркою встановлено порушення:

1. п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України щодо неведення обліку доходів і витрат у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р.;

2. п.44.1, п.44.6 ст.44, з урахуванням п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України в частині ненадання до перевірки документів у повному обсязі;

3. п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015 рік на 48432,53 грн.;

4. п.2 ч.1 ст.7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, в результаті чого встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 81986,17 грн., у тому числі за 2013 рік 15,21 грн., за 2015 рік 81970,96 грн.;

5. п.п. 1.2, п.п.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми військового збору за 2015 рік, який підлягає сплаті до бюджет, на суму 4093,82 грн.;

6. абз.4 п.5 ст.8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, в результаті чого встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхуванняз сум винагороди, нарахованої особам, які працюють на умовах виконання робіт за цивліьно-прововими договорами за квітень 2014 року на суму 458,79 грн.;

7. п.п. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України в частині надання до ДПІ податкових розрахунків за ф. № 1-ДФ за ІІ-ІV квартали 2013 року, за ІІ квартал 2014 року та за ІV квартал 2014 року з недостовірними відомостями про суми винагород, виплачені (нараховані) на користь фізичних осіб відповідно до умов цивільно-провових договорів та сум, утриманог з них податку;

8. п.п.168.1.1, п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб з суми винагороди, виплаченої відповідно до умов цивліьно-провового договору на користь фізичних осіб за жовтень 2013 року листопад 2015 року, заборгованість по податку з доходів фізичних осіб становить 10532,12 грн.»;

- «Не погоджуючись із викладеними висновками, ФОП ОСОБА_3 подано до контролюючого органу заперечення на акт перевірки №2868/04-63-1304/НОМЕР_1 від 23.09.2016 р.»;

- «З урахуванням отриманих заперечень до доданих до них документів, у період з 07.11.2016 р. по 11.11.2016 р., на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу № 1008 від 04.11.2016 р. ДПІ у Соборному районі м. Дніпра проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. за результатами якої складено акт №3535/04-63-1304/НОМЕР_1 від 18.11.2016 р.»;

- «Висновки акта перевірки №3535/04-63-1304/НОМЕР_1 від 18.11.2016 р. аналогічні висновкам акту №2868/04-63-1304/НОМЕР_1 від 23.09.2016 р.»;

- «На підставі вказаних актів перевірки ДПІ у Соборному районі м. Дніпра 23.11.2016 року винесено:

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем в розмірі 48432,53 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 12108,13 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 про збільшення суми грошового зобовязання зі сплати військового збору, за основним платежем в розмірі 4093,82 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1023,46 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_6 про збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів (податок з доходів фізичних осіб з суми винагороди, виплаченої відповідно до умов цивільно-провового договору на користь фізичних осіб): за основним платежем в розмірі 10532,12 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 23530,96 грн., пеня 2938,78 грн.».

Скасовуючи податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі актів перевірок від 23.09.2016 №2862/04-63-13-04/НОМЕР_1, від 18.11.2016 №3535/04-63-13-04/НОМЕР_1, судом було також зазначено наступне:

- «понесені ФОП ОСОБА_3 витрати з технічного обслуговування та ремонтів друкарського обладнання (придбання ТМЦ та виконані роботи), зважаючи на вид господарської діяльності - інші види видавничої діяльності; виробництво інших виробів з паперу та картону; друкування іншої продукції; брошурувально-палітурна діяльність і надання повязаних з нею послуг; виробництво паперових канцелярських виробів - у загальній сумі 253172,36 грн. правомірно відображені ФОП ОСОБА_3 при формуванні валових витрат, що безпосередньо повязані з одержанням доходу.»;

- «Таким чином, висновок контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_3 валових витрат за 2015 рік в сумі 253172,36 грн. не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи.»;

- «Оскільки позивачем визнано допущені порушення п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України в частині заниження загального оподатковуваного доходу на суму 19749,38 грн., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015 рік на 2962,41 грн., податкове повідомлення рішення № від 23.11.2016 р. в частині основного зобовязання у сумі 45470,12 грн. та штрафних санкцій у сумі 11367,53 грн. є такими, що прийняті відповідачем протиправно, у звязку з чим підлягають скасуванню.»;

- «Судом встановлено, що означені порушення несвоєчасної сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб з сум винагород, виплачених відповідно до умов цивільно-правового договору на користь фізичних осіб, допущені ФОП ОСОБА_3 протягом 1095 днів вперше, отже застосування штрафних санкцій понад 25% є протиправним.»;

- «Таким чином, нарахування штрафних санкцій у сумі 15230,86 грн. є протиправним, а податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_6 від 23.11.2016 р. в частині збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15230,86 грн.».

Отже, суд вважає протиправним використання висновків актів перевірок від 23.09.2016 №2862/04-63-13-04/НОМЕР_1, від 18.11.2016 №3535/04-63-13-04/НОМЕР_1 під час прийняття оскаржуваної у даному провадженні податкової вимоги, оскільки висновки вказаних актів перевірки були спростовані та визнані такими, що не знайшли свого фактичного підтвердження, під час судового розгляду вищенаведеної адміністративної справи.

Крім цього, Жодного обґрунтованого детального розрахунку з яких сум складається загальна сума оскаржуваної вимоги відповідачем як субєктом владних повноважень в порушення обовязку доказування до суду надано не було.

Таким чином, суд зазначає, що вищенаведені обставини унеможливлюють встановлення судом всіх складових податкового боргу, зазначеного в оскаржуваній вимозі, а отже унеможливлюють скасування податкової вимоги в частині.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2018 року №Ф-24-17/04-63 є протиправною та підлягає скасуванню.

За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обовязку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 судовий збір при поданні адміністративного позову відповідно до платіжного доручення від 12.07.2018 року №4119 у сумі 1 751,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (місцезнаходження: 49000, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.17-а; ) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2018 року №Ф-24-17/04-63.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1 751,40 грн. (одна тисяча сімсот пятдесят одна гривні сорок копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст згідно з вимогами частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складений 22 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1