Справа № 2040/7653/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2019 р.Справа № 2040/7653/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,
позивача ОСОБА_1
представника відповідача Москова М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 2040/7653/18
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України
третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 16 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 29.05.2018 року, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.07.2018 року № 73;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи з 29.05.2018 року внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволений в повному обсязі.
Скасовано пункт 16 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 29.05.2018 року, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.07.2018 року № 73.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи з 29.05.2018 року внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.
Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що враховуючи той факт, що зміна ступеня втрати працездатності 25% (встановлена з 22.04.2016 року під час первинного огляду) на ІІІ групу інвалідності, яка встановлена з тих же підстав (з 29.05.201 8 року), відбулась понад дворічний термін, то відповідно до норм пункту 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пункту 8 Порядку № 975 виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення позивачу під час чергового огляду III групи інвалідності - не здійснюється. А отже, оскаржуване рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 29.05.2018 року є правомірним.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Позивач в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно з наказом військового комісара Харківського ОВК від 22.04.2016 року №28-рс ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) та зараховано до оперативного резерву першої черги в особливий період на посаду молодшого спеціаліста служби захисту інформації Фрунзенського районного військового комісаріату міста Харкова, ВОС 909137А, що підтверджено витягом з наказу №68 від 04.05.2016 року (а.с. 13, 14).
З довідки від 23.12.2014 року №2904 встановлено, що 29.08.2014р. під час виконання бойового завдання в ході АТО, тобто при виконанні обов`язків військової служби у складі зведеної групи під час виходу з оточення поблизу с. Многопілля, Донецької області отримав поранення. Факти отримання поранення в стані алкогольного сп`яніння або вжиття наркотичних речовин не встановлені (а.с.11).
07 вересня 2016 року за результатами огляду МСЕК позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини з 22.04.2016 року, про що свідчить копія довідки МСЕК серії 10ААА № 016536 від 07.09.2016 року.
У зв`язку з цим позивачу нарахована та виплачена допомога по втраті працездатності в сумі 24115,00 грн.
У відповідності до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 АААБ №686639 від 13.06.2018, при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності з 29.05.2018 - травма, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Дата чергового переогляду 15.05.2019 року (а.с.16).
Згідно із рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного в п. 16 протоколу № 73 від 13 липня 2018 року, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги посилаючись на те, що абзацом другим п. 4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності виплачена в сумі 24115,00 грн. (а.с.17).
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та не доведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Згідно з ч.1 ст.3 Закону № 2011-ХІІ дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011- ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Тобто, Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.
Відповідно до ч.2 ст.16 Закону № 2011- ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.7 отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
При цьому, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набирав чинності з 1 січня 2017 року, пункт 4 статті 16 - 3 доповнено абзацом другим такого змісту:
"У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Отже, саме з 01 січня 2017 року вказана норма Закону зазнала відповідних змін.
Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 8 Порядку визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Відтак, нормативними актами визначено, що право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
З матеріалів справи встановлено, що за наслідком огляду позивача, медико-соціальною комісією встановлено 25% втрати працездатності у зв`язку з травмою «связанной с защитой Отечества» з 22.04.2016 року (а.с.15).
З 29.05.2018р. МСЕК встановило позивачу ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, травмою, пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини, тобто понад дворічний термін після встановлення 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності (а.с.16).
Колегія суддів зазначає, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту її первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Судом встановлено, що між встановленням позивачу 25% втрати працездатності та встановленням ІІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років.
Враховуючи те, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, при цьому право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також те, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після первинного встановлення 25% ступеня втрати професійної працездатності, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні такої допомоги.
Крім того, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування редакції ст.16 Закону України № 2011- ХІІ станом до 1 січня 2017 року, оскільки ІІІ групу інвалідності позивачу було встановлено з 29.05.2018. Отже, неможливо застосовувати законодавство, яке діяло на момент встановлення 25% втрати працездатності, оскільки до спірних відносин підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент виникнення цих відносин, а саме встановлення ІІІ групи інвалідності.
Встановлення відсотка працездатності чи групи інвалідності є саме по собі різними юридичними фактами, кожен з яких тягне за собою виникнення певних прав та обов`язків, а тому застосуванню підлягають ті норми права, які були чинними на момент встановлення того відсотка працездатності або тієї групи інвалідності з якою позивач пов`язує виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.
За таких обставин, суд вважає, що ІІІ група інвалідності позивачу була встановлена у 2018, тому застосуванню підлягають положення Закону №2011- ХІІ чинні станом на 2018 рік.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сук проти України" від 10.03.2011 року, заява № 10972/05, п. 23 рішення у справі "Кечко проти України", заява № 63134/00).
Станом, на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності діяв пункт 4 статті 16-3 в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII, який чітко встановив термін, при дотриманні якого у випадку зміни групи інвалідності здійснюється виплата одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше сплачених сум.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що встановлення вищої групи інвалідності позивачу відбулась понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги діяв відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при зміні групи інвалідності на ІІІ групу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Згідно з ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що при її прийнятті судом першої інстанції неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року по справі № 2040/7653/18 - скасувати.
Прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складений та підписаний: 22.03.2019 року