Справа № 826/14994/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2019 року № 826/14994/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доМіністерства юстиції України
про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язати вчинити дії,
Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2;

відповідача: Євглевська О.В.

ОБСТАВИНИ СПАРВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо незвернення до суду з поданнями про анулювання реєстраційних свідоцтв політичних партій, які протягом 10 років не висували своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України;

- зобов'язати Міністерство юстиції України звернутися до суду з поданнями про анулювання реєстраційних свідоцтв політичних партій, які протягом 10 років не висували своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України, зокрема, таких політичних партій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, шо протиправна бездіяльність Міністерства юстиції України грубо порушує конституційні та відповідні виборчі права Позивача, визначені статтею 6 Закону України «Про вибори Президента України» та статтею 6 Закону України «Про вибори народних депутатів Україні», їх гарантії та інтереси Позивача, як громадянина України.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що законодавчо на Міністерство юстиції України не покладено обов'язку здійснювати моніторинг діяльності політичних партій щодо їх участі у виборчому процесі, а не звернення до суду з поданням про анулювання реєстраційних свідоцтв політичних партій жодним чином не порушує права та інтереси позивача.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасовано. Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язати вчинити дії - направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2018 відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 05.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 19.03.2019.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з позовної заяви, за інформацією, наданою Центральною виборчою комісією листом від 06.08.2018 №21-17-1284 у відповідь на запит від 30 липня 2018 року, лише 138 політичних партій висували своїх кандидатів для участі у виборах Президента України та народних депутатів України протягом останніх 10 років.

Згідно з оприлюдненими на офіційному сайті Міністерства юстиції України відомостями щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку політичних партій станом на 01.01.2018 року, станом на 01 січня 2018 року в Україні діяло (було зареєстровано) 353 (триста п'ятдесят три) політичні партії. Датою реєстрації першої з політичних партій, зазначених у відомостях Мін'юсту, є 05.11.1990, а датою реєстрації останньої з політичних партій у цих відомостях є 17.03.2017.

Шляхом співвідношення та аналізу даних, наданих ЦВК, з оприлюдненими відомостями Мін'юсту та з урахуванням зміни найменувань деяких політичних партій позивачем встановлено, що зі 143 політичних партій, які згідно з відомостями Мін'юсту утворені до 01.01.2009 і реєстраційні свідоцтва яких на сьогодні не є анульованими, лише 94 політичні партії взяли участь у виборах, що відбулися протягом 10 останніх років.

Виключення із переліку 143-х політичних партій (утворених 01.01.2009) 94-х найменувань політичних партій (що за даними ЦВК взяли участь у виборах) дозволило позивачу виокремити в оприлюднених відомостях Мін'юста 49 (сорок дев'ять) політичних партій, реєстраційні свідоцтва яких на час звернення до суду вже мали б бути анульовані у судовому порядку за поданням Міністерства юстиції України через не висування цими політичними партіями своїх кандидатів по виборах Президента України та народних депутатів України протягом останніх 10 років.

Вказане, на переконання позивача, свідчить про протиправну бездіяльність Міністерства юстиції України щодо забезпечення виконання вимог статті 24 Закону України «Про політичні партії Україні», зокрема, про бездіяльність Міністерства юстиції України щодо виконання обов'язку звертатися до суду із поданням про анулювання реєстраційних свідоцтв відповідних політичних партій.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, стосовно законодавчого врегулювання спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Питання анулювання реєстрації політичної партії врегульовано ст.24 Закону України «Про політичні партії», відповідно до якої у разі невиконання політичною партією вимоги частини сьомої статті 11 цього Закону, виявлення протягом трьох років з дня реєстрації політичної партії недостовірних відомостей у поданих на реєстрацію документах, не висування політичною партією своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України протягом десяти років орган, який зареєстрував політичну партію, має звернутися до суду з поданням про анулювання реєстраційного свідоцтва. Інші підстави для анулювання реєстраційного свідоцтва не допускаються.

В той же час, за змістом ст.18 Закону України «Про політичні партії» державний контроль за діяльністю політичних партій здійснюють, в тому числі:

1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, - за додержанням політичною партією вимог Конституції та законів України, а також статуту політичної партії, крім випадків, коли здійснення такого контролю законом віднесено до повноважень інших органів державної влади;

2) Центральна виборча комісія, окружні виборчі комісії, територіальні виборчі комісії на відповідних місцевих виборах - за додержанням політичними партіями встановленого порядку участі у виборчому процесі, а також, у межах визначених законом повноважень, за своєчасністю подання до відповідних виборчих комісій проміжних та остаточних фінансових звітів про надходження і використання коштів виборчих фондів на виборах, відповідністю їх оформлення встановленим вимогам, достовірністю включених до них відомостей.

Аналіз наведеної норми дає змогу дійти висновку, що саме на Центральну виборчу комісію покладено обов'язок здійснювати контроль за додержанням політичними партіями встановленого порядку участі у виборчому процесі.

Як наслідок, оскільки передумовою звернення Міністерства юстиції України до суду з поданням про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, в даному випадку, є не висування політичною партією своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України протягом десяти років, а контроль за додержанням політичними партіями встановленого порядку участі у виборчому процесі здійснює Центральна виборча комісія України, суд приходить до висновку про не доведеність позивачем протиправної бездіяльності відповідача в цій частині, адже сторонами до матеріалів справи не надано доказів отримання Міністерством юстиції України відповідної інформації про політичні партії від Центральної виборчої комісії.

Дослідуючи питання наявності/відсутності порушених прав та інтересів позивача внаслідок не звернення Міністерства юстиції України до суду з поданням про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, Окружний адміністративний суд міста Києва, зазначає наступне.

Частиною другою ст.124 Конституції України (в чинній редакції) визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ч.4 ст.125 КАС України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке виникло внаслідок існування юридичного спору між особою, та, в даному випадку, суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізаціїїї права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв'язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 1 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам .

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас за відсутності об'єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв'язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов'язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

З цього приводу Вищий господарський суд України в постанові від 28 липня 2010 зазначив таке: «Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові».

Оскільки Міністерством юстиції України в рамках досліджуваних правовідносин не приймалось будь-яких рішень, які б впливали на права та інтереси позивача, враховуючи недоведеність позивачем обставин порушених виборчих прав/інтересів внаслідок не звернення відповідача до суду з поданням про анулювання реєстраційних свідоцтв партій, які протягом останніх 10 років не приймають участі у виборчому процесі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту не звернення відповідача до суду з поданням, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Саме по собі не звернення відповідача до суду із поданням, поза зв'язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, що обмежують виборче право позивача, не має жодного значення.

Керуючись статтями 9, 14, 31, 33, 72-78, 90, 244-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1).

МІНІСТЕРСТВО ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ (ідентифікаційний , адреса: 01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ АРХІТЕКТОРА ГОРОДЕЦЬКОГО, будинок 13).

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 22.03.2019.

Суддя П.О. Григорович