Справа № 200/2321/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

18 березня 2019 р. Справа №200/2321/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, Управління) про визнання бездіяльність та дії протиправними щодо невиплати спадщина, яка складається з недоотриманої за життя пенсії померлої ОСОБА_2 у розмірі 8899, 96 грн., зобов'язання виплатити суму спадщини, яка складається з суми не отриманої у зв'язку зі смертю пенсії, яка належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.03.2018р. № 458, з урахуванням суми, виплаченої, відповідно до разового доручення на виплату коштів № 100 від 01.18.2018 р. в розмірі 8899, 96 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є спадкоємцем суми не отриманої у зв'язку зі смертю ОСОБА_2 пенсії у розмірі 40 347, 36 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 30.03.2018 р. У серпні 2018 року позивач через свою довірену особу отримав недоотриману пенсію за життя ОСОБА_2 у розмірі 31 447, 40 грн.

На звернення позивача щодо виплати недоотриманої пенсії в повному розмірі відповідач листом від 04.09.2018 р. року зазначив, що нарахування сум недоотриманої пенсії здійснюється не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманої пенсії, тобто за період з 14.03.2015 р. по 28.02.2018 р., при тому, що дата звернення позивача до управління 15.03.2018 р.

Позивач вважає такі дії протиправними та такими, що порушують його конституційні права.

Ухвалою суду від 15 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

12 березня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що керуючись нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплату пенсії було проведено не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявленого адміністративного позову є зобов'язання управління виплатити недоотриману пенсії померлої матері ОСОБА_2 у розмірі 8899,96 грн. оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеної недоотриманої пенсії, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 30 березня 2018 року.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 2 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, згідно з якою завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративного суду належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав вважати спір публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

При цьому слід мати на увазі, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судом встановлено, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату у повному розмірі недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю пенсіонера, її матері ОСОБА_2. Отримавши лист управління, яким було відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії померлої у повному обсязі, позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання виплатити суму спадщини, яка складається з суми не отриманої у зв'язку зі смертю пенсії, яка належала ОСОБА_2 з урахуванням суми, виплаченої, відповідно до разового доручення на виплату коштів № 100 від 01.18.2018 р. в розмірі 8899, 96 грн.

Основним мотивом обґрунтування допущення відповідачем протиправних дій і, як наслідок, неможливості отримання належних позивачу, як спадкоємцю нарахованих, але не виплачених соціальних виплат.

При цьому суд звертає увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

На підставі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України;) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень та зобов'язання вчинити певні дії є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

А отже, приймаючи до уваги суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки ця справа має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги наведене, враховуючи характер спору, суб'єктний склад правовідносин, предмет й підстави заявлених вимог, цей спір має вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Наведена позиція підтверджується судовою також практикою Першого апеляційного адміністративного суду, в тому числі у справах: №0540/8236/18-а № 0540/5860/18-а.

На підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, зважаючи на те, що спір у даній справі не є публічно-правовим, а випливає з цивільних правовідносин і стосується правомірності права позивача на отримання пенсійних виплат (заборгованості) як спадкоємця, то цей спір має приватно - правовий, а не публічний характер, тому підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а отже провадження у справі № 200/2321/19-а підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №200/2321/19-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії

Копії ухвали про закриття провадження у справі невідкладно надіслати сторонам.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тими самими позовними вимогами не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Згідно ч. 1 ст. 295 та ч. 1 ст. 297 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грищенко Є.І.