Справа № 200/1928/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 р. Справа№200/1928/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Рудь Т.В. розглянувши адміністративну за позовом ОСОБА_1

до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що, він 01 жовтня 2018 року звернувся до Добропільського обєднаного управління ПФУ Донецької області з заявою про призначення пенсії згідно п.1 ч.2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24.10.2018 року в призначенні такої пенсії відмовлено, оскільки на час звернення позивач не мав необхідного пільгового стажу роботи на підземних роботах.

Рішення мотивовано тим, що загальний страховий стаж складає 25 років 1 місяць 29 днів, а стаж роботи за Списком №1-Шахтарі взагалі відсутній.

Відповідачем до пільгового стажу за Списком №1-шахтарі не зараховано періоди роботи на шахті «ім. Орджонікідзе» з 23.04.1990 року по 08.10.1995 року, в ДВАТ шахта «Жданівська» з 30.10.1995 року по 27.04.2002 на шахті ВП «Шахта «Бутівська» ДП «Макїїввугілля» з 04.11.2002 по 13.11.2002 та з 22.12.2003 по 20.09.2014 року в якості гірника підземного з ремонту гірничих виробіток, оскільки не були надані довідки, уточнюючі пільговий характер роботи.

В грудні 2018 року позивач надав уточнюючі довідки та інші документи: довідки про підземні спуски, довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, накази про атестацію робочих місць на шахті.

В січні 2019 року позивач отримав лист відповідача від 26.12.2018 року №311/ф-1901-02 в якому з посиланням на Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зазначено, що будь-які документи, видані органами, які знаходяться на тимчасово окупованій території є недійсними і не створюють правових наслідків, тому відсутні підстави для врахування наданих довідок.

Просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24.10.2018 року про відмову в призначенні пенсії та зобов'язати Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 01.10.2018 року про призначення пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового стажу роботи за списком № 1 періодів роботи з 23.04.1990 року по 08.10.1995 року на шахті «ім. Орджонікідзе», з 30.10.1995 року по 27.04.2002 в ДВАТ шахта «Жданівська» та з 04.11.2002 по 13.11.2002 та з 22.12.2003 по 20.09.2014 року на шахті ВП «Шахта «Бутівська» ДП «Макіїввугілля» в якості гірника підземного з ремонту гірничих виробіток, відповідно до записів в трудовій книжці.

Ухвалою від 07 лютого 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 04 березня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26 лютого 2019 року представник відповідача надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив відмовити у задоволені позовних вимог.

04 березня 2019 року розгляд справи відкладено на 18 березня 2019 року.

15 березня 2019 року позивач надав через канцелярію суду відповідь на відзив.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії ВА 322995, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації, згідно паспортних даних: Донецька область, м. Білозерське, вул. Олександра Єрмакова (Московська)АДРЕСА_1.

01 жовтня 2018 року позивач звернувся до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.

Рішенням Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в України Донецької області від 24 жовтня 2018 року за №3299 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю пільгового стажу роботи за списком №1.

Згідно вказаного рішення, «…До пільгового стажу за Сп. №1-шахтарі не зараховано періоди роботи на шахті «ім. Орджонікідзе» з 23.04.1990 по 08.10.1995 в якості гірника підземного з ремонту гірничих виробіток, в ДВАТ шахта «Жданівська» з 30.10.1995 по 27.04.2002 в якості гірника підземного з ремонту гірничих виробіток та на ВП «Шахта «Бутівська» ДП «Макіїввугілля» з 04.11.2002 по 13.11.2002 та з 22.12.2003 по 20.09.2014 в якості гірника підземного з ремонту гірничих виробіток, оскільки заявником не були надані довідки, уточнюючі пільговий характер роботи.

Крім цього заявником не були надані документи, підтверджуючі проведення атестації робочих місць на зазначених підприємствах.

Відповідно наданим документам загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 25 років 1 місяць 29 днів, за Списком №1-Шахтарі стаж відсутній».

За таких обставин прийнято рішення в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відмовити у звязку з відсутністю необхідного стажу роботи на пільгових умовах.

Надаючи правову оцінку діям субєкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» «в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України)».

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, згідно якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п.3 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно п.20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Пункт 4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"від 25.11.2005 № 22-1 передбачає, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу (у тому числі й зайнятості позивача протягом повного робочого дня на підземних роботах, що є спірним у цій справі) має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Як встановлено судом під час розгляду справи, згідно відомостей трудової книжки позивача від 17.09.1968 року у спірний період часу працював:

- на шахті «ім. Орджонікідзе» з 23.04.1990 року по 03.09.1990 року - учнем гірника з ремонту гірничих виробіток підземним; з 03.09.1990 року по 01.02.1993 року на посаді гірника з ремонту гірничих виробіток 3 розряду підземним; 01.02.1993 року по 08.10.1995 року гірником з ремонту гірничих виробіток 4 розряду підземним;

- в ДВАТ шахта «Жданівська» з 30.10.1995 року по 27.04.2002 на посаді гірника з ремонту гірничих виробіток 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;

- на шахті ВП «Шахта «Бутівська» ДП «Макіїввугілля» з 04.11.2002 по 13.11.2002 та з 22.12.2003 по 20.09.2014 працював гірником з ремонту гірничих виробіток 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті.

Наказами підприємств (що знаходяться в матеріалах справи та були надані позивачем до відповідача) про підсумки атестації підземних робочих місць за умовами праці з переліками робочих місць, професій працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1, а саме: шахти ім. Орджонікідзе від 18.03.1996 року №113; шахти «Жданівська» від 30.03.1996 року №172, від 16.03.2001 №188 та від 01.11.2007 року №1210; ВП «Шахта «Бутівська» від 16.03.2001 року №146, від 02.03.2006 №124 та від 27.12.2010 року №1093, вбачається, що професія - гірник з ремонту гірничих виробіток, включена до переліку посад на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1.

В звязку з тим, що атестація робочих місць на шахтах ім. Орджонікідзе та «Жданівська» була вперше проведена в 1996 році, то підлягає зарахуванню до пільгового стажу як 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, так і період роботи впродовж наступних 5 років (п. 4.4.Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.1 1.2005 №383 «Про затвердження Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах»).

З довідки про підтвердження наявного трудового стажу від 18.09.2018 року №2244/02 формою ОК-5 вбачається, що у спірний період часу (з 01.01.1999 по 20.09.2014 року) позивач виконував роботи за професією, посадою гірником з ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем, що передбачена Списком 1.

Крім того, суб'єктом владних повноважень не враховані положення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб'єкта господарювання.

Щодо врахування при призначенні пенсії архівних довідок суд зазначає наступне.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Трудовий стаж позивач набув у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

В даному випадку Позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності довідки, у зв'язку з наданням зазначеної довідки підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidouv. Turkey, Cyprusv. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozerv/the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Othersv. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Відповідно до приписів ст.ст.9,77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправним, а тому суд вважає позовну вимогу про скасування цього рішення обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, підлягає задоволенню як похідна, позовна вимога позивача про зобовязання відповідача повторно розглянути заяву від 01.10.2018 року про призначення пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового стажу роботи за списком № 1 періодів роботи з 23.04.1990 року по 08.10.1995 року на шахті «ім. Орджонікідзе», з 30.10.1995 року по 27.04.2002 в ДВАТ шахта «Жданівська» та з 04.11.2002 по 13.11.2002 та з 22.12.2003 по 20.09.2014 року на шахті ВП «Шахта «Бутівська» ДП «Макіїввугілля» в якості гірника підземного з ремонту гірничих виробіток, відповідно до записів в трудовій книжці.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №3299 від 24.10.2018 року

Зобов'язати Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Незалежності, 28 а, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (85013, Донецька область, Добропілля, м. Білозерське, вул. Олександра Єрмакова (Московська), будю 3, кв. 21, РНОКПП НОМЕР_1) від 01.10.2018 року про призначення пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового стажу роботи за списком № 1 періодів роботи з 23.04.1990 року по 08.10.1995 року на шахті «ім. Орджонікідзе», з 30.10.1995 року по 27.04.2002 в ДВАТ шахта «Жданівська» та з 04.11.2002 по 13.11.2002 та з 22.12.2003 по 20.09.2014 року на шахті ВП «Шахта «Бутівська» ДП «Макіїввугілля» в якості гірника підземного з ремонту гірничих виробіток, відповідно до записів в трудовій книжці.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 22 березня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Кониченко О.М.