Справа № 240/5887/18
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5887/18 Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко Анна Василівна

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

19 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Мацького Є.М. Капустинського М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до голови Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича, з участю третьої особи на стороні позивача про визнання бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати бездіяльність голови Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича щодо не видання наказу та не проведення службового розслідування щодо особистої зацікавленості судді ОСОБА_4 в майні Коростишівської спільної міжгосподарської організації "Райагрошляхбуд", в ході якого зобов'язати комісію з службового розслідування виїхати та відібрати пояснення у звільнених працівників відділення Фонду соціального страхування у Коростишівському районі;

- зобов'язати голову Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича видати наказ та провести службове розслідування щодо особистої зацікавленості судді ОСОБА_4 в майні Коростишівської спільної міжгосподарської організації "Райагрошляхбуд", в ході якого зобов'язати комісію з службового розслідування виїхати та відібрати пояснення у звільнених працівників відділення Фонду соціального страхування у Коростишівському районі;

- визнати бездіяльність голови Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича щодо не подання звернення ОСОБА_2 на збори суддів Житомирського апеляційного суду;

- зобов'язати голову Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича подати звернення ОСОБА_2 для розгляду на зборах суддів Житомирського апеляційного суду, для чого такі збори організувати.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до голови Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича про визнання бездіяльності, зобов'язання вчинити дії - повернуто позивачу без розгляду.

Не погоджуючись з судовим рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, якою просить скасувати ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 вказав, що ухвалою від 16.01.2019 року, суд першої інстанції повернув позовну заяву, посилаючись на те, що позивачем не усунуто недоліки про залишення позовної заяви без руху, а саме: в частині не надання до суду заяви про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 та про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні позивача - громадську організацію "Проти придурків та ідіотів". Однак, зважаючи на норми КАСУ, вимога про подання саме позивачем окремої заяви про залучення третіх осіб до відкриття провадження у справі суперечить ч. 2 ст. 49 КАС України. Вважає, що вищезазначене є підставою для скасування судового рішення та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до ухвали суду від 18.12.2018 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків - 10 днів, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду:

- уточненої позовної заяви (її копії по кількості учасників справи) із визначенням правового статусу позивача, відповідно до ст.46 КАС України (як фізична особа чи як представник громадської організації) враховуючи порушені права/інтереси, предмет спору, заявлені позовні вимоги та докази на їх обґрунтування;

- заяви про залучення до участі у справі третіх осіб із обґрунтуванням того, яким чином рішення у даній справі може вплинути на їх права, свободи та інтереси або обов'язки;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

- документу про сплату судового збору за дві позовні вимоги немайнового характеру в сумі 3524 грн. за платіжними реквізитами для перерахування судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 18.12.2018 позивач отримав 24.12.2018, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення №653.

Встановлено, що 29 грудня 2018 року на електронну адресу суду, а в подальшому 03.01.2019 від позивача надійшла до суду заява на виконання ухвали суду від 18.12.2018, в якій зазначено, що він звертається до суду в статусі фізичної особи, а не як представник громадської організації.

Таким чином правовий статус позивача було уточнено, а отже вказаний недолік позивачем було усунуто.

Щодо документу про сплату судового збору за дві позовні вимоги немайнового характеру в сумі 3524 грн. за платіжними реквізитами для перерахування судового збору, судова колегія зазначає, що в даному випадку, судом першої інстанції не було враховано те, що відповідно до матеріалів справи позивач звільнений від сплати судового збору, так як є особо з інвалідністю другої групи.

Крім того приймаючи оскаржуване судове рішення, щодо повернення позовної заяви позивачу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимогу ухвали суду від 18.12.2018 в частині надання до суду окремо від тексту позовної заяви клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - громадську організацію "Проти придурків та ідіотів".

З даного приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 42 КАС України визначено, що учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 49 КАС України передбачено, що треті особи у справі можуть заявляти самостійні вимоги щодо предмета спору, або ж не заявляти самостійних вимог щодо предмета спору і виступати у справі на стороні позивача або відповідача.

Слід зазначити, що частина 2 статті 49 КАС України визначає треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

З матеріалів справи вбачається, що в заяві на виконання ухвали від 17.12.2018 року позивач посилався на норми ч.2 ст.49 КАС України, які визначають, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть виступити у справі на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи та інтереси. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи.

Зважаючи на вказані норми КАС України апеляційний суд зазначає, що вимога про подання саме позивачем окремої заяви про залучення третіх осіб до відкриття провадження по справі суперечить ч.2 ст.49 КАС України.

Щодо недоліку позовної заяви, визначеної судом першої інстанції про те, що позивач має здійснити виклад обставин, якими обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, судова колегія апеляційного адміністративного суду зазначає, що суд першої інстанції безпідставно залишив позов ОСОБА_2 без руху з цих підстав, оскільки позивачем обрано спосіб захисту порушеного права та відповідно його обґрунтовано, з посиланням на відповідні документи.

Крім того зазначене питання може бути вирішене під час підготовчого засідання чи під час розгляду справи.

Виходячи з аналізу вище наведених обставин та наведених норм законодавства, судова колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку та встановив, що позивачем на виконання вимог ухвали суду від 18.12.2018 про залишення позовної заяви без руху, у строк встановлений судом, не виконано її вимог, не усунуто недоліки позовної заяви, відповідно до ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не вірно встановив обставини справи та передчасно повернув заяву позивачу без розгляду, оскільки прийняте судове рішення суперечить ч.5 ст.161 КАС України, яка не визначає обов'язком позивача визначати всіх осіб, рішення по справі щодо яких може вплинути на їх права, свободи та інтереси, а решта недоліків, зазначених судом першої інстанції висунуті позивачу безпідставно.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Крім того, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97 № 475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Висновки суду першої інстанції, що відповідно до вимог ст. 48 КАС України, сторона має право подати відповідне клопотання/заяву обґрунтувавши та вказавши підстави для залучення третьої особи до участі у справі і зазначити її статус не відповідають вимогам передбаченими ст.ст. 160, 161 КАС України, а решта недоліків, зазначених судом першої інстанції висунуті позивачу безпідставно.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому наявні підстави для його скасування.

Згідно зі ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у випадку неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи; неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування суддею суду першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до голови Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича, з участю третьої особи на стороні позивача про визнання бездіяльності, зобов'язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 березня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Мацький Є.М. Капустинський М.М.