Справа № 160/9401/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2019 року Справа № 160/9401/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.,
за участі секретаря судового засіданняМаксімова А.С.,
представника позивача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -
12 грудня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Державної фіскальної служби України від 12.12.2018 №4414/Ч/99-99-13-01-02-14/ІПК, наданої фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він є фізичною особою - підприємцем, основним видом його діяльності є оптова торгівля напоями. Умовами укладених з покупцями договорів на реалізацію продукції передбачено, що доставлення товару покупцям здійснюється постачальником. В процесі провадження своєї господарської діяльності позивачем використовуються власні транспортні засоби. З метою їх технічного обслуговування і ремонту позивачем здійснюється придбання запасних частин та матеріалів для проведення ремонту власних вантажних автомобільних транспортних засобів, у складі ціни придбання яких сплачується ПДВ. Оскільки транспорті засоби використовуються для провадження власної господарської діяльності, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України для отримання індивідуальної податкової консультації з роз'ясненням щодо можливості формування ним податкового кредиту на суми ПДВ, сплачені в процесі придбання автозапчастин для власного автомобільного транспорту, яким здійснюється доставлення товарів покупцям.
Державною фіскальною службою України на звернення ОСОБА_4 12.12.2018 р. було надано індивідуальну податкову консультацію №4414/Ч/99-99-13-01-02-14/ІПК, в якій вказано, що фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням його господарської діяльності, зазначені витрати на утримання вантажних автомобілів, зокрема витрати, пов'язані з ремонтом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 160/9401/18 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Судове засідання призначено на 15 січня 2019 року.
В судовому засіданні 15 січні 2019 року судом відкладено розгляд справи до 19 лютого 2019 року.
Відповідачем до суду відзив на позовну заяву не наданий, ухвала суду від 17 грудня 2018 року та позовна заява з додатками ним отримані 27 грудня 2018 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.
Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В судовому засіданні 19 лютого 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позовну заяву.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець 07.02.1997р., взятий на облік як платник податків Криворізькою південною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 07.02.1997р. за № 749, перебуває на загальній системі оподаткування, з 17.07.1997р. є платником податку на додану вартість. Основним видом економічної діяльності позивача є оптова торгівля напоями (Код КВЕД 46.34).
25 вересня 2018 року позивач звернувся до Державної фіскальної служби України для надання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі стосовно окремих питань оподаткування ПДВ (вих. № 1-24/09), та просив надати індивідуальну податкову консультацію з наступних питань:
- чи має право фізична особа-підприємець ОСОБА_4 віднести до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв'язку з отриманням послуг з ремонту власних вантажних автомобільних транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності такої фізичної особи-підприємця? Якщо так, просимо вказати за яких умов фізична особа-підприємець ОСОБА_4 має право віднести до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв'язку з отриманням послуг з такого ремонту;
- чи має право фізична особа-підприємець ОСОБА_4 віднести до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням запасних частин та матеріалів для проведення ремонту власних вантажних автомобільних транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності такої фізичної особи-підприємця? Якщо так, за яких умов фізична особа-підприємець ОСОБА_4 має право віднести до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням запасних частин та матеріалів для проведення ремонту власних вантажних автомобільних транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності.
Державною фіскальною службою України 12.12.2018 р. було надано позивачу індивідуальну податкову консультацію за №4414/Ч/99-99-13-01-02-14/ІПК, в якій вказано, що фізична особа - підприємець платник ПДВ, має право віднести до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені (нараховані) у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг), за умови підтвердження зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними. Водночас, у відповідності до вимог п. 198.5 ст. 198 Кодексу фізична особа - підприємець зобов'язана скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації зведену податкову накладну у разі придбання товарно-матеріальних цінностей або робіт (послуг), пов'язаних з утриманням вантажних автомобілів, зокрема з їх ремонтом, оскільки зазначені витрати згідно з п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Кодексу не включаються до складу витрат підприємця, пов'язаних з отриманням доходів від господарської діяльності.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
За зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, фізична особа - підприємець відповідає усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ст. 52 Цивільного кодексу України).
Учасниками цивільних відносин та суб'єктами права власності є фізичні особи (ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 318 Цивільного кодексу України). Однак Цивільний кодекс України окремо не визначає такий суб'єкт права власності, як фізична особа - підприємець, набуття такого статусу дозволяє лише здійснювати господарську діяльність.
Статтею 2 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, у свою чергу суб'єктами господарювання згідно зі ст. 55 ГК України є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (п.1 ст. 320 Цивільного кодексу України).
Отже, з наведеного випливає, що незалежно від того, який статус обирає фізична особа для здійснення господарської діяльності (підприємницької або незалежної професійної), суб'єктом права власності виступає саме фізична особа, а не підприємець.
Не передбачено і законодавчих підстав для обліку майна, що знаходиться у приватній власності фізичної особи, як основних засобів суб'єкта господарювання, якщо такий громадянин зареєструється підприємцем. Використання власного майна для здійснення, зокрема, підприємницької діяльності є одним із напрямів розпорядження майном фізичної особи.
Поняття «фізична особа» та «фізична особа - підприємець» у законодавчому розумінні мають різний податковий статус.
За положеннями п.п «а» та «б» п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України (далі-ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Поняття «основні засоби» визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92 (далі - Положення). Згідно з п. 4 Положення основні засоби - це матеріальні активи, які підприємство отримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).
Однак п. 2 ст. 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фізичні особи - підприємці згідно з п. 177.10 ст. 177 ПК України зобов'язані вести книгу обліку доходів і витрат, форму якої затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481.
Отже, дія Закону № 996 не поширюється на таку категорію суб'єктів господарювання, як фізичні особи - підприємці, відповідно законодавством не передбачено ведення балансового обліку придбаного, спорудженого (збудованого) нерухомого або рухомого майна з метою документального підтвердження результатів господарської діяльності.
Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, для обліку витрат на придбання або створення матеріальних і нематеріальних необоротних активів призначено рахунок 15 «Капітальні інвестиції», для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух об'єктів і майнових комплексів, віднесених до складу основних засобів, - рахунок 10 «Основні засоби». До основних засобів належать матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів і послуг, надання в оренду іншим особам, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року. Зарахування на баланс власного збудованого об'єкта відображається за дебетом рахунка 10 «Основні засоби» та кредитом рахунка 15 «Капітальні інвестиції».
Отже, при визначенні права платника на податкові зобов'язання та податковий кредит з ПДВ враховується наявність майна, що обліковується на рахунку 10 «Основні засоби», незалежно від процесу його отримання (придбання чи їх спорудження (будівництва) самостійно).
Пунктом 199.1 ст. 199 ПК України передбачено, якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.
Враховуючи викладене, якщо фізичні особи - підприємці не ведуть бухгалтерський облік та не можуть обліковувати основні засоби на своєму балансі, не можливо також визначити їх первісну та залишкову вартості, а також частку їх використання саме у господарській діяльності, тому такі платники не можуть включати до податкового кредиту з ПДВ суми, сплачені у зв'язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів.
З урахуванням наведеного суд погоджуються із позицією Державної фіскальної служби України, викладеної в індивідуальній податковій консультації від 12.12.2018 р. №4414/Ч/99-99-13-01-02-14/ІПК.
За таких обставин позовні вимоги є необгрунтованими, тому не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. ст. 139, 194, 205, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 лютого 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 26 лютого 2019 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник