Справа № 826/11154/16
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року

у справі №826/11154/16 (розглянуту у відкритому судовому засіданні )

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Генеральної прокуратури України

та Прокуратури Київської області

про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України та Прокуратури Київської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України № 11дк від 22.06.2016 про притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- поновити ОСОБА_2 в органах прокуратури на посаді заступника прокурора Київської області з поновленням класного чину «старший радник юстиції»;

- стягнути з Прокуратури Київської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.06.2016 до дня поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність звільнення з посади заступника прокурора Київської області, оскільки наявність кримінального провадження та повідомлення особи про підозру у вчиненні злочину може бути підставою тільки для відсторонення такої особи від виконання службових обов'язків та не є підставою для звільнення. Також, позивач вказує на необґрунтованість висновків комісії Генерального прокурора України щодо порушення ОСОБА_2 вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ'єктивності рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано оцінку законності рішень та дій, що були предметом службового розслідування, а також неповно з'ясовано всі обставини справи.

Відповідачем - Генеральною прокуратурою України було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представники відповідачів в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечували та просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 працював в органах прокуратури. З червня 2006 року по липень 2014 року обіймав посади: слідчого прокуратури м. Брянки Луганської області, слідчого та старшого слідчого прокуратури Лутугінського району Луганської області; помічника прокурора м. Луганська Луганської області, прокурора та старшого прокурора прокуратури м. Луганська Луганської області, прокурора та старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області.

У серпні 2014 року був призначений на посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ Головного управління нагляду у кримінальному провадженні.

У жовтні 2014 року переведений на посаду старшого прокурора відділу. В подальшому, згідно з наказом Генеральної прокуратури України від 21.08.2015 № 569к був призначений на посаду заступника прокурора Київської області.

Генеральний прокурор України, керуючись п.п. 5, 6 ч. 1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, абз. 1 ч. 2 ст.46-2 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, ч. 1 ст. 8 п.6 ст. 9, ст.ст. 10,11Дисциплінарного статут прокуратури України та п. 10 Положення про класні чини працівників прокуратури України, наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 22.06.2016 № 11дк за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру» правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури звільнено ОСОБА_2 з посади заступника прокурора Київської області та з органів прокуратури з позбавленням класного чину «старший радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 30.09.2015 № 619к.

Яке зазначено у наказі, підставою для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності слугували наступні обставини:

«Національним антикорупційним бюро України у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000284 від 22.03.2013 за фактами розкрадання майна ДСБУ «Аграрний фонд» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.ч. 1, 3 ст. 209, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 362, ч.ч. 1, 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України.

Установлено, що ОСОБА_2, будучи службовою особою органів прокуратури України, з червня 2015 року по березень 2016 року неодноразово вчиняв використання влади та службового становища всупереч інтересам служби в інтересах інших осіб, з метою отримання ними неправомірної вигоди, а саме: дії щодо сприяння у розкраданні державного майна ДСБУ «Аграрний фонд» в особливо великих розмірах шляхом прийняття постанови від 25.06.2015 про закриття кримінального провадження № 0000284.

Також в наказі зазначено, що ОСОБА_2 забезпечив незаконний опис державним виконавцем та передачу ТОВ «Компанія з управління активами «Система плюс» цукру-піску ДСБУ «Аграрний фонд» у кількості 29 880 тонн та винесення 18.12.2015 постанови про повернення тимчасово вилученого майна, відповідно до якої майно ДСБУ «Аграрний фонд» передано ПП «Офір», а також приховування матеріалів кримінального провадження №0000539.

ОСОБА_2 18.05.2016 затримано в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України, а 19.05.2016 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Указана подія набула негативного суспільного резонансу та завдала шкоди авторитету органів прокуратури України.

Своїми діями ОСОБА_2 грубо порушив вимоги Закону України «Про прокуратуру», правила прокурорської етики, вчинив дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, чесності та непідкупності органів прокуратури і є несумісними з подальшим перебуванням на роботі в органах прокуратури».

Вважаючи Наказ протиправним та таким, що винесений з грубим порушенням норм чинного законодавства України, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність наказу Генерального прокурора України від 22.06.2016 № 11дк «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури звільнено ОСОБА_2 з посади заступника прокурора Київської області та з органів прокуратури з позбавленням класного чину «старший радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 30.09.2015 № 619к.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини, пов'язані з проходженням служби працівниками органів прокуратури, регулюються Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року №123, Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженим всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року.

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 44, 45 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів. Дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Статтею 3 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1697-VII) діяльність прокуратури ґрунтується на засадах:

1) верховенства права та визнання людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю;

2) законності, справедливості, неупередженості та об'єктивності;

3) територіальності;

4) презумпції невинуватості;

5) незалежності прокурорів, що передбачає існування гарантій від незаконного політичного, матеріального чи іншого впливу на прокурора щодо прийняття ним рішень при виконанні службових обов'язків;

6) політичної нейтральності прокуратури;

7) недопустимості незаконного втручання прокуратури в діяльність органів законодавчої, виконавчої і судової влади;

8) поваги до незалежності суддів, що передбачає заборону публічного висловлювання сумнівів щодо правосудності судових рішень поза межами процедури їх оскарження у порядку, передбаченому процесуальним законом;

9) прозорості діяльності прокуратури, що забезпечується відкритим і конкурсним зайняттям посади прокурора, вільним доступом до інформації довідкового характеру, наданням на запити інформації, якщо законом не встановлено обмежень щодо її надання;

10) неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Частиною третьою статті 19 Закону № 1697-VII встановлено, що прокурор зобов'язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону № 1697-VII Генеральна прокуратура України організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури.

Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом (пункт 3 частини першої статті 9 Закону № 1697-VII).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження за систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Частиною першою статті 49 Закону № 1697-VII передбачено, що на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.

Відповідно до частин першої та третьої статті 48 указаного Закону рішення в дисциплінарному провадженні Комісія приймає більшістю голосів від свого загального складу. При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

Згідно з підпунктом 5-1 Перехідних положень Закону № 1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року № 1795-XII.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року N 1795-XII, передбачено, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено розділом 3 Дисциплінарного статуту прокуратури України.

Відповідно до статті 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Винесення виправдувального вироку, повернення кримінальної справи для додаткового розслідування, скасування запобіжного заходу та інших процесуальних рішень тягне дисциплінарну відповідальність прокурорів і слідчих, якщо ними в процесі слідства були допущені недбалість або несумлінність.

Згідно із статтею 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарними стягненнями є:

1) догана;

2) пониження в класному чині;

3) пониження в посаді;

4) позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України";

5) звільнення;

6) звільнення з позбавленням класного чину.

Статтею 10 Дисциплінарного статуту прокуратури України встановлено, що Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Позбавлення або пониження в класному чині державного радника юстиції 1, 2, 3 класів провадиться Президентом України за поданням Генерального прокурора України.

Прокурори Кримської АРСР, областей, міста Києва та прирівняні до них прокурори мають право застосовувати такі дисциплінарні стягнення: догану, пониження на посаді, звільнення, крім пониження в посаді і звільнення працівників, які призначаються Генеральним прокурором України. При необхідності застосування заходу дисциплінарного стягнення, що перевищує повноваження зазначених прокурорів, вони вносять подання Генеральному прокурору України.

Особи, нагороджені нагрудним знаком "Почесний працівник прокуратури України", можуть бути звільнені з роботи лише за попередньою згодою Генерального прокурора України.

Міські і районні прокурори, інші прирівняні до них прокурори вносять подання вищестоящому прокурору про накладення дисциплінарного стягнення на підлеглих їм прокурорсько-слідчих працівників.

Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Згідно із статтею 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.

За один і той самий проступок може бути накладене тільки одне дисциплінарне стягнення.

Прокурор або слідчий, якому повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину у сфері службової та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг, та/або пов'язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

У разі вчинення працівником діяння, не сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення проводиться незалежно від часу вчинення проступку.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту прокуратури України встановлено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ прокурора, який оголошується працівнику під розписку. Копія наказу додається до особової справи. З наказом можуть бути ознайомлені працівники відповідної прокуратури. Накази Генерального прокурора України, в необхідних випадках, доводяться до відома особового складу органів прокуратури України.

Як вбачається з матеріалів справи у травні 2016 року до Генеральної прокуратури України надійшла інформація Національного антикорупційного бюро України про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000284 за фактом розкрадання державного майна ДСБУ «Аграрний фонд» в особливо великих розмірах 18.05.2016 затримано в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України заступника прокурора Київської області Колесника О.В., якому 19.05.2016 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Позивач вважає, що обставини зазначені в наказі про звільнення повністю співпадають з обставинами викладеними в підозрі, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до повідомлення про підозру, ОСОБА_2, будучи службовою особою органів прокуратури України у період часу з червня 2015 року по березень 2016 року неодноразово вчинив використання влади та службового становища всупереч інтересам служби в інтересах та з метою отримання неправомірної вигоди іншими особами, а саме: дії щодо сприяння для розкрадання державного майна ДСБУ «Аграрний фонд» у особливо великих розмірах, шляхом прийняття постанови від 25.06.2015 про закриття кримінального провадження в частині, якою цукор ДСБУ «Аграрний фонд» у кількості 15 480 тон передано ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Ефективні інвестиції», а також забезпечивши незаконний опис державним виконавцем та передачу ТОВ «Компанія з управління активами «Система плюс» цукру-піску ДСБУ «Аграрний фонд» у кількості 29 880 тон, а також забезпечення винесення 18.12.2015 постанови про повернення тимчасово вилученого майна, відповідно до якої майно ДСБУ «Аграрний фонд» передано ПП «Офір», а також приховування матеріалів кримінального провадження. В результаті дій ОСОБА_2 державі заподіяно шкоду на суму приблизно 300 млн. грн.

На підставі наказу Генерального прокурора України від 24.05.2016 № 185 комісією у складі: начальника управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури ОСОБА_5 (голови комісії), заступника начальника відділу службових розслідувань, запобігання та протидії корупції, захисту працівників прокуратури управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури ОСОБА_6, прокурора відділу службових розслідувань, запобігання та протидії корупції захисту працівників прокуратури управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури ОСОБА_7, прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури ОСОБА_8, заступника начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби - начальника управління роботи з кадрами ОСОБА_9, прокурора відділу штатів, обліку кадрів та дисциплінарної практики Департаменту кадрової роботи та державної служби ОСОБА_10, начальника Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату ОСОБА_11, заступника начальника Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату - начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань ОСОБА_12, заступника начальника Департаменту нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_4, заступника начальника другого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Департаменту нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_13, начальника шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_14 проведено службове розслідування за рапортом заступника керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_15 щодо законності дій окремих посадових осіб органів прокуратури України під час розслідування кримінального провадження № 000284 за фактами розкрадання майна ДСБУ «Аграрний фонд».

Наказом Генерального прокурора України від 26.05.2016 № 82к на час проведення службового розслідування ОСОБА_2 відсторонено від виконання службових обов'язків заступника прокурора Київської області.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 17.06.2016, відповідно до якого комісія дійшла висновку, що факт грубого порушення ОСОБА_2 вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури знайшов своє підтвердження та рекомендувала звільнити ОСОБА_2 з посади заступника прокурора Київської області та з органів прокуратури з позбавленням класного чину «старший радник юстиції».

На підставі чого, Генеральним прокурором України прийнято оскаржуваний наказ від 22.06.2016 № 11 дк.

Надаючи оцінку оскаржуваному Наказу відповідача, колегія суддів зазначає, що Підстави та порядок проведення Головним управлінням кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки, Головним управління організаційного та правового забезпечення та іншими підрозділами Генеральної прокуратури України, підрозділами роботи з кадрами прокуратур обласного рівня, іншими посадовими особами органів прокуратури службових розслідувань та службових перевірок визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затверджена наказом Генерального прокурора України від 06.03.2012 № 20.

Відповідно до підпункту 1.1, 1.2, 1.3 пункту 1 Інструкції службові розслідування проводяться у всіх випадках скоєння прокурорсько-слідчими працівниками корупційних кримінальних правопорушень, інших ганебних вчинків, вчинення ними або за їх участі дорожньо-транспортних пригод з тяжкими наслідками, порушення вимог щодо інформаційної безпеки, втрати службових документів, зброї та її застосування, за фактами здійснення неправомірного втручання у службову діяльність, посягань на життя, здоров'я, прокурорів і слідчих, а також у випадках їх загибелі.

Службове розслідування може бути проведено на вимогу працівника прокуратури для зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозр.

Службові перевірки можуть проводитися за іншими фактами недотримання Присяги працівника прокуратури, а також порушень виконавської дисципліни, вчинення дисциплінарних проступків, адміністративних правопорушень, не пов'язаних з корупційними діяннями та ганебними вчинками.

Згідно з пунктом 2, підпунктом 2.1 Інструкції метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу.

Службові розслідування та службові перевірки проводяться незалежно від проведення стосовно прокурорсько-слідчих працівників адміністративних чи кримінальних проваджень.

Генеральним прокурором України або особою, яка виконує його обов'язки, приймається рішення про проведення службового розслідування чи службової перевірки працівниками Головного управління кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки, Головним управлінням організаційного та правового забезпечення та інших підрозділів центрального апарату (пункт 3 Інструкції).

Згідно з пунктом 6 Інструкції приводами для проведення службового розслідування чи службової перевірки можуть бути:

- звернення громадян, народних депутатів України, керівників державних органів, інших підприємств, установ та організацій;

- повідомлення у засобах масової інформації;

- повідомлення органів дізнання, слідства та суду.

Відповідно до пункту 10 Інструкції при проведенні службового розслідування чи службової перевірки повному, об'єктивному і всебічному з'ясуванню підлягають:

- обставини події, у зв'язку з якою проводиться розслідування чи перевірка (час, місце, спосіб, наслідки тощо);

- правомірність дій чи бездіяльності працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй;

- наявність у діянні прокурорсько-слідчого працівника ознак дисциплінарного проступку, адміністративного чи кримінального правопорушення, іншого ганебного вчинку, їх мотиви;

- обставини, що впливають на ступінь і характер відповідальності прокурорсько-слідчих працівників;

- характеристика особи, що вчинила порушення (ставлення до виконання службових обов'язків, поведінка до порушення тощо);

- причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, посадові особи, якими вони допущені;

- характер і розмір завданих порушенням збитків, а також можливості їх відшкодування;

- обставини зарахування в органи прокуратури працівників, які припустились ганебних вчинків, обґрунтованість призначення їх на відповідні посади, присвоєння класних чинів, заохочень та роль їх безпосередніх керівників у забезпеченні належної поведінки цих працівників;

- правильність і обґрунтованість прийнятого відповідними компетентними органами рішення за фактом події.

Колегія суддів, виходячи з вищевикладеного погоджується з висновком суду першої інстанції щодо дотримання Генеральною прокуратурою України порядку притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що саме під час службового розслідування підлягають встановленню обставини щодо наявності в діях працівників органу прокуратури ознак дисциплінарного проступку. При цьому, комісією складається висновок в незалежності від наявності кримінального провадження відносно прокурорсько-слідчих працівників.

Посилання апелянта на ту обставину, що під час службової перевірки підстав для скасування постанови від 25.06.2015 про закриття кримінального провадження в частині не встановлено і на момент притягнення до дисциплінарної відповідальності постанова не скасовувалася є необґрунтованими оскільки, питання порядку її скасування підлягає вирішенню виключно в рамках кримінального провадження.

Доводи апелянта щодо ненадання оцінки судом першої інстанції законності рішень та дій, що були предметом службового розслідування не відповідають встановленим обставинам справи.

Колегія суддів наголошує на тому, що предметом доказування в цій справі є саме правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури.

Відповідно до статті 5 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28.11.2012 № 123 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), професійна діяльність працівника прокуратури має ґрунтуватися на неухильному дотриманні конституційних принципів верховенства права та законності.

Статтею 9 Кодексу встановлено, що працівник прокуратури зобов'язаний діяти справедливо, неухильно дотримуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації конституційних повноважень прокуратури, бути об'єктивним у своїх стосунках з органами влади, громадськістю та окремими особами. Він має усвідомлювати соціальну значущість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством у забезпеченні захисту прав людини і громадянина та відстоюванні інтересів держави.

Працівник прокуратури має прагнути досягнення справедливого балансу між правами та свободами особи і загальними інтересами суспільства.

Він повинен дотримуватися пріоритету інтересів: представляючи інтереси держави у відносинах з іншими особами, зобов'язаний діяти виключно в інтересах держави.

Згідно із статтею 18 Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб.

У разі явного порушення закону, очевидцем якого став працівник прокуратури, він вживає усіх можливих передбачених законодавством заходів для припинення протиправних дій та притягнення винних осіб до відповідальності.

Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Поза службою поводити себе коректно і пристойно. При з'ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення працівника прокуратури, з метою ухилення від відповідальності.

Згідно з Нормами професійної відповідальності та переліком необхідних прав та обов'язків прокурорів, прийнятих Міжнародною Асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори зобов'язані завжди підтримувати честь та гідність професії, вести себе професійно, відповідно до закону, правилами та етикою їх професії, в будь-який час дотримуватись найбільш високих норм чесності.

Крім того, при виконанні своїх обов'язків прокурори, зокрема, повинні: а) справедливо, неупереджено й об'єктивно виконувати свої функції; б) поважати і намагатися захищати права людини, як це викладено в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); (…) (п. 24 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя (далі - Рекомендація Rec (2000) 19), ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи (далі - Комітет Міністрів) на 724 засіданні заступників міністрів 6 жовтня 2000 року).

Текстом Рекомендації Rec (2000) 19 підкреслюються дві істотні вимоги: поважати права окремої особи і прагнути ефективності, за яку прокурор частково несе відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за п. 24 Рекомендації Rec (2000) 19).

Стосовно такої відповідальності Рекомендація Rec (2000) 19, зокрема, передбачає, що держава повинна вжити заходів, щоб дисциплінарне судочинство проти прокурорів регулювалося законом і гарантувало справедливу й об'єктивну оцінку та рішення, що є предметом незалежного і неупередженого нагляду (підп. «ґ» п. 5).

Разом з тим, колегія зазначає, що як встановлено під час розгляду справи, за результатами всебічного вивчення матеріалів службового розслідування комісією зроблений висновок про порушення ОСОБА_2 вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів.

Дослідивши зібрані в ході дисциплінарного провадження матеріали, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з дотриманням процедури.

Зазначені правові положення у сукупності з обставинами, встановленими в межах дисциплінарного провадження, свідчать про наявність у діях ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, а саме одноразового грубого порушення правил прокурорської етики.

Аналогічну правову позицію висловлено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 800/546/17, П/9901/14/17, від 13.11.2018 № П/9901/19/17.

Так, у справі № 800/549/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов'язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Статтею 18 Кодексу професійної етики визначено, що працівнику прокуратури слід не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно.

Аналогічні приписи містяться й у Кодексі професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженому Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року.

Згідно зі Стандартами професійної відповідальності та основними правами і обов'язками прокурорів, прийнятими Міжнародною асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори повинні: завжди підтримувати честь та гідність професії; поводитись професійно, відповідно до закону, правил та етики їхньої професії; у будь-який час дотримуватись найвищих норм чесності.

Відповідно до пункту 2.1 наказу Генерального прокурора України від 22 вересня 2014 року № 17гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України», чинного на час вчинення дисциплінарного проступку, до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, слід відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури (Наказ № 123), які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Отже, для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, КДКП має установити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила репутації працівника прокуратури та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс. При цьому обов'язкова наявність судового рішення, яким би було визнано особу прокурора винною у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого б передбачав відповідні діяння, не є умовою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, колегія суддів наголошує, що правомірність прийняття ОСОБА_2 процесуальних рішень та процесуальних дій під час розслідування кримінального провадження № 000284 за фактами розкрадання майна ДСБУ «Аграрний фонд» підлягають дослідженню в межах кримінальної справи, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями надавати оцінки проведеним прокурором слідчим діям.

Колегія суддів оцінює доводи позивача про протиправність звільнення його з органів прокуратури з тих підстав, що визнання його винним у вчиненні проступку можливе лише за вироком суду у кримінальній справі, а також, що висновки службового розслідування ґрунтується виключно на підставі матеріалів, зібраних під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000284, як безпідставні, оскільки Комісією не вирішувалося питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_2, яке здійснюється в межах досудового розслідування, а лише перевірила викладені у рапорті обставини на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів прокуратури та наявності в діях прокурора складу дисциплінарного проступку. При цьому, встановлені в ході дисциплінарного провадження комісією факти і з'ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень в межах дисциплінарного провадження та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.

Доводи позивача про можливі факти зацікавленості у результатах проведення службового розслідування членів Комісії, зокрема ОСОБА_14 ґрунтуються лише на особистих припущеннях ОСОБА_18, при цьому конкретних фактів порушення Інструкції під час проведення службового розслідування членом Комісії - ОСОБА_14 позивачем під час розгляду справи не наведено. При цьому, включення ОСОБА_14 у склад Комісії не суперечить Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України та було обумовлено тим, що у нього на збереженні перебували матеріали кримінальної справи.

Щодо доводів апелянта про те, що постановою заступника Генерального прокурора - спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_19 від 24.02.2017 протиправно скасовано постанову від 25.06.2015 про закриття кримінального провадження № 0000284 колегія суддів зазначає, що предметом цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, а вказані доводи позивача не є предметом розгляду даної справи.

Також колегія суддів зазначає, що суд вирішує спір у сфері публічно-правових відносин, визначальним у вирішенні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку. У справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи стосовно того, що не було роз'яснено права позивачу, підстави та порядок проведення службового розслідування не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Головою комісії з службового розслідування - начальником управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України позивачу направлено лист від 17.06.2016 № 23-33051-16 з роз'ясненням підстав, порядку проведення службових розслідувань стосовно прокурорсько-слідчих працівників, оформлення їх результатів та прийняття рішень визначених Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014 № 104.

Інші доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2019 року.