Справа № 753/10463/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2019 року № 753/10463/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М. розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить суд з урахуванням заяви про збільшення позивних вимог:

- Визнати дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не зарахування до стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 на посаді судді половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - ВСШ МВС СРСР, періоди проходження строкової військової служби та на посадах слідчого - протиправними;

- Зобов'язати Лівобережне об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 на посаді судді половину строку навчання за денною формою у ВСШ МВС СРСР з 01.09.1983 до 29.07.1987 (01 рік 11 місяців 15 днів), періоди проходження строкової військової служби з 09.11.1979 до 21.11.1981 (02 роки 00 місяців 13 днів) та на посадах слідчого з 01.09.1987 до 11.02.1995 (07 років 05 місяців 10 днів);

- Зобов'язати Лівобережне об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди на відповідній посаді без обмежень граничного розміру з дати призначення, тобто з 11.12.2017.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що звернувшись до пенсійного органу із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, отримав відповідь про відсутність підстав для такого перерахунку у відповідності до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та зазначено, що суддівського стажу позивача недостатньо для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90%.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачем через канцелярію суду подано клопотання про заміну первісного відповідача у зв'язку з ліквідацією

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 здійснено заміну відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на відсутність правових підстав для зарахування до стажу судді позивача періодів навчання, проходження військової служби та роботи на посадах слідчого, а тому управлінням правомірно призначено позивачеві щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та підтверджено матеріалами справи позивач:

- з 09.11.1979 по 21.11.1981 - проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР;

- з 01.09.1983 по 29.07.1987 - курсант Вищої слідчої школи МВС СРСР;

- з 01.09.1987 по 05.03.1988 - слідчий (за рахунок посади заступника начальника відділу) Слідчого відділу Волноваського РУВС;

- з 05.03.1988 по 27.04.1993 - слідчий Слідчого відділу Волноваського РУВС;

- з 27.04.1993 по 11.02.1995 - слідчий Слідчого управління УВС по Донецькій області;

- з 11.02.1995 по 08.06.1999 - суддя Військового суду Донецького гарнізону;

- з 08.06.1999 по 03.09.2004 - суддя, голова Військового суду Луганського гарнізону (далі - Військовий місцевий суд Луганського гарнізону);

- з 04.09.2004 по 30.11.2010 - суддя, голова Військового місцевого суду Харківського гарнізону;

- з 04.09.2004 по 30.11.2010 - суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Рішенням Вищої ради правосуддя №3887/0/15-17 від 30.11.2017 позивач звільнений у відставку на підставі пункту 4 частини 6 статті 126, статтею 131 Конституції України, статтями 3, 30, 34. 55 Закону України «Про вищу раду правосуддя».

Відповідно до вказаного рішення, додані до заяви документи свідчать, що суддя Пузиревський Є.Б. має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі статей 116,137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону у редакції Закону України «Про вищу раду правосуддя». До стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню: проходження строкової військової служби в Радянській армії з листопада 1979 по листопад 1981 року, половина строку навчання за денною формою у Вищій слідчій школі МВС СРСР з вересня 1983 року по липень 1987 року, а також робота на посадах слідчого (за рахунок посади заступника начальника відділу) слідчого відділу Волноваського РУВС з вересня1987 року по березень 1988 року, слідчого Слідчого відділу РУВС з березня 1988 по квітень 1993 року, слідчого слідчого управління УВС по Донецькій області із квітня 1993 ро ку по лютий 1995 року.

Наказом виконуючого обов'язки голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ позивача відраховано зі штату у зв'язку із звільненням з посади судді у відставку.

У подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно з розпорядженням Лівобрежного ОУПФ №325306 від 15.02.2018 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. Для розрахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці враховано стаж роботи на посаді судді 22 роки 9 місяців 21 день. Період проходження строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному, робота на посадах слідчого до розрахунку стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не увійшли.

У квітні 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій просив зарахувати до стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, строк військової служби, половину строку навчання в юридичному інституті, період роботи в органах прокуратури.

У відповідь на вказане звернення листом № 3573/02 від 17.05.2018 2018 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про відсутність підстав для такого перерахунку з посиланням на те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначено відповідно до чинного законодавства, а твердження позивача щодо встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90% заробітної плати не відповідає нормам чинного законодавства на час призначення такого утримання, оскільки Закон України, яким встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення на посаду судді, набув чинності після призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вважаючи відмову відповідача щодо не перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про судоустрій та статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI (у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 у редакції чинній на час призначення позивача на посаду судді до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, який діяв на час роботи позивача суддею, також містить бланкетну норму стосовно визначення стажу роботи на посаді судді.

Відповідно до пункту 11 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI у редакції, що була чинною до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30.07.2010) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Положеннями підпункту 3-1 пункту 3 вказаної постанови визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України № 584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом абзацу 2 частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується, зокрема, стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 визначено, що гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (видом пенсії), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді (22 роки 9 місяців 21 день), календарний період проходження строкової служби (2 роки 13 днів), половину строку навчання у вищому навчальному закладі (1 рік 11 місяців 15 днів), роботу на посадах слідчого (7 років 5 місяців 10 днів).

А відтак стаж роботи позивача, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 34 роки 02 місяці 27 днів, що у свою чергу дає право на призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 482/684/17 (адміністративне провадження № К/9901/23659/18) та у постанові від 18.01.2019 у справі №137/173/17 (адміністративне провадження №К/9901/22730/18).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини періоду навчання, роботу на посадах слідчого, а також щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов'язати зарахувати до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строкову військову службу з 09.11.1979 по 21.11.2018 (2 роки 0 місяців 13 днів), половину строку навчання в Вищій слідчій школі МВС СРСР з 01.09.1983 по 29.07.1987 (1 рік 11 місяців 15 днів), а також період роботи на посадах слідчого з 01.09.1987 по 05.03.1988 (7 років 5 місяців 10 днів).

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду навчання у вищому навчальному вузі на денному відділенні, проходження військової служби, а також період роботи позивача на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Зобов'язати здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

У частині позовної вимоги про перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає про наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У свою чергу, захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, а позивачу при зверненні до суду із позовом до суб'єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства слід довести попереднє виникнення між сторонами у справі публічно-правових відносин та порушення своїх прав.

Водночас, в даному випадку судом не встановлено той факт, що на даний час відповідачем обмежено максимальний розмір пенсії позивача, однак вважаючи, що такі обмеження будуть застосовані в майбутньому, позивач наголошує на необхідності задоволення позовних вимог в цій частині також.

Суд наголошує на тому, що передчасне задоволення таких вимог суперечить основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає що позовні вимоги у частині виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром є передчасними, з огляду на що, вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України

З урахуванням викладеного та беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 159, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) зарахувати до стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 на посаді судді половину строку навчання за денною формою у ВСШ МВС СРСР з 01.09.1983 до 29.07.1987 (01 рік 11 місяців 15 днів), періоди проходження строкової військової служби з 09.11.1979 до 21.11.1981 (02 роки 00 місяців 13 днів) та на посадах слідчого з 01.09.1987 до 11.02.1995 (07 років 05 місяців 10 днів);

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди на відповідній посаді з урахуванням проведених виплат.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати за сплату судового збору 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Клименчук