Справа № 2040/6065/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 р.Справа № 2040/6065/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача ОСОБА_1; представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан ОСОБА_2, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.10.18 року по справі № 2040/6065/18 за позовом ОСОБА_3

до Заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про визнання дії протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд:

- визнати незаконною бездіяльність заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_3 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р.;

- зобовязати заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 надати повну та обґрунтовану відповідь ОСОБА_3 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р.

- зобовязати заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора роти № 6 батальйону № 4 лейтенанта поліції ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він 26.12.2017 року звернувся до Начальника Управління патрульної поліції в м. Харкові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 зі скаргою на незаконні дії працівника патрульної поліції ОСОБА_5 ОСОБА_7 від 01 лютого 2018 року позивач отримав відповідь на вищезазначену скаргу, яка, на думку позивача, є неповною та необґрунтованою. Також, позивач зазначає, що відмова у прийнятті рішення про призначення службового розслідування та притягнення працівника патрульної поліції до адміністративної та дисциплінарної відповідальності є необґрунтованою та безпідставною.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 26.12.2017 року позивач звернувся до начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 зі скаргою, та просив повідомити:

- чи проводилась за вказаним фактом службова перевірка після винесення рішення суду, чи був притягнутий до відповідальності інспектор роти № 6 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_5?;

- в разі не проведення службової перевірки, провести службову перевірку, щодо дій інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_5, який виніс незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення серія АР № 108698 від 21.10.2016;

- притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_5 за порушення ЗУ «Про Національну поліцію», Наказів МВС та Конституції України при виконані своїх службових обовязків;

- відповідно до ч. 1, абз. 4, ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян» подану скаргу розглянути за його участі або участю представника;

- розглянути скаргу у термін, встановлений ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян»;

- письмово проінформувати про прийняте рішення негайно після його прийняття, а у випадку подовження строку розгляду - повідомити про це.

За результатом розгляду вказаного вище звернення, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на виконання вимог ЗУ «Про звернення громадян» листом від 01.02.2018 р. повідомило позивача, що службової перевірки після винесення постанови суду за даним фактом у відношенні інспектора роти № 6 батальйону № 4 Управління лейтенанта поліції ОСОБА_5 не проводилось. Друге, четверте, пяте та шосте прохання у зверненні підлягають задоволенню. Щодо третього прохання, то у відповідності положень п.2.2. і п.2.2.19 розділу II «Підстави для проведення службового розслідування» Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, «службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі надходження окремої ухвали суду про виявлені в службовій діяльності ОВС порушення законодавства», а оскільки постанова Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2017, якою скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії АР № 108698 від 21.10.2017 про притягнення ОСОБА_3 не є окремою ухвалою суду про виявлені в службовій діяльності порушення законодавства, то вона не є саме таким судовим рішенням, яке безпосереднім чином зобовязує Управління до притягнення зазначеного поліцейського до відповідальності. Будь-яких порушень з боку інспекторів патрульної поліції, які б об'єктивно свідчили про недотримання ними норм чинного законодавства не виявлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем розглянуто всі пункти скарги, доказів, які б свідчили про необґрунтованість або безпідставність відповіді на пункти скарги, до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення врегульовано Законом України "Про звернення громадян".

Статтею 1 Закону України Про звернення громадян визначено право громадян України звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 Закону України Про звернення громадян, скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст. 4 Закону України Про звернення громадян, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).

Відповідно ст. 18 Закону України Про звернення громадян, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Стаття 19 Закону України Про звернення громадян встановлює обов'язок органу державної влади обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, а також на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу. Згідно з ст. 20 Закону України Про звернення громадян звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Управління 26.12.2017 року, тоді як відповідь датована 01.02.2018 року.

22.01.2018 року на імя начальника Департаменту УПП в Харківській області інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення подано рапорт про надання дозволу на продовження строку розгляду звернення на 15 днів.

Листом від 22.01.2018 року повідомлено позивача про продовження строку розгляду його звернення на 15 днів.

Представник заявника (позивача) у скарзі вказав про бажання бути присутнім під час розгляду поданої скарги.

Листом від 26.01.2018 року Департаментом УПП в Харківській області повідомлено позивача про дату розгляду звернення. Вказане вище запрошення отримано представником позивача 30.01.2018 року, про що свідчить підпис останнього.

Щодо змісту наданої ОСОБА_3 відповіді вбачається, що відповідач, розглянувши скаргу позивача у листі від 01.02.2018 року зазначив, що пункти 2,4,5,6 є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а пункт 3 є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Крім того повідомив, що підстави для притягнення поліцейського до відповідальності відсутні. Зі змісту скарги вбачається, що позивач у пункті 3 просив притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_5 за порушення ЗУ «Про Національну поліцію», Наказів МВС та Конституції України при виконані своїх службових обовязків.

З листа від 01.02.2018 року вбачається, що заступник начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції надав обґрунтування своїх висновків відносно кожного з пунктів скарги.

Таким чином, дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання незаконної бездіяльності заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_3 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р. та зобовязання заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4. надати повну та обґрунтовану відповідь ОСОБА_3 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 р.

Стосовно частини позовних вимог про зобовязання заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора роти № 6 батальйону № 4 лейтенанта поліції ОСОБА_5, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у скарзі від 26.12.2017 року представник ОСОБА_3 просив повідомити відповідача чи проводилась службова перевірка відносно інспектора роти № 6 батальйону № 4 лейтенанта поліції ОСОБА_5

У листі від 01.02.2018 року повідомило позивача, що службової перевірки після винесення постанови суду за даним фактом у відношенні інспектора роти № 6 батальйону № 4 Управління лейтенанта поліції ОСОБА_5 не проводилось.

Так, колегія суддів зауважує, що проведення службової перевірки стосовно працівника поліції чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до Прядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 р. № 930 та Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України від 13.06.2016 р. № 503, працівниками ГУ НП в області проводиться перевірка щодо встановлення наявності або відсутності дисциплінарного проступку в діях працівників ГУ НП в Харківській області.

В разі встановлення наявності дисциплінарного проступку в діях поліцейського, на підставі ст. ст. 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 р. № 2337-VIIІ, відповідно до Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затверджених наказом МВС України від 07.11.2018 р. № 893, призначається службове розслідування, за результатами якого винна особа підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності.

Судовим розглядом встановлено, що перевірка наявності ознак неправомірності дій працівника поліції ОСОБА_5 здійснено в ході розгляду звернення позивача відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

За результатами проведеної перевірки підстав для проведення службового розслідування не встановлено. Крім того, слід зазначити, що реалізація наміру домогтись припинення проходження (у формі звільнення) поліцейським публічної служби в органах національної поліції України за своєю правовою суттю та змістом не є способом поновлення права особи у публічних правовідносинах.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, питання щодо необхідності проведення службового розслідування є дискреційними повноваженнями Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції є за своєю правовою природою виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями суб'єкта владних повноважень), а втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження цього органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Таким чином, відповідачем по справі у повному обсязі розглянуто звернення позивача на надано обґрунтовану відповідь щодо кожного з пунктів.

Доводи позивача з приводу не надання чіткої та обґрунтованої відповіді на кожне поставлене позивачем запитання є безпідставними та спростовуються наведеними вище обставинами.

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі ОСОБА_8 проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_9 (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника.

Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень довів правомірність прийнятого ним рішення.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року по справі № 2040/6065/18 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року по справі № 2040/6065/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_10
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_11 ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 25.03.2019 року