Справа № 580/536/19
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року справа № 580/536/19

12 годин 26 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/536/19

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) [представник позивача - не прибув]

до Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача Каландирець А.В. - за довіреністю]

про визнання протиправним та скасування рішення, прийняв рішення.

13.02.2019 ФОП ОСОБА_1, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 02.10.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску у сумі 3854 грн. 20 коп.;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою від 04.03.2019 відкладено провадження у справі на 13.03.2019. Ухвалою від 13.03.2019 відкладено провадження у справі 21.03.2019.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що ФОП ОСОБА_1 є суб'єктом господарювання зареєстрованим в установленому законом порядку, який здійснює господарську діяльність відповідно до визначених видів діяльності. 02.10.2018 відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску у сумі 3854,20 грн. Позивач зазначає, що з березня 2011 року до грудня 2015 року позивач був платником єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) за ставкою 36,6 %. У зв'язку зі зміною ставки єдиного соціального внеску з 01.01.2016 позивач був платником єдиного внеску за ставкою 22%. Позивач зазначає, що помилкове визначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою законодавства строк, а відтак і для застосування на підставі пункту вказаної вище норми закону штрафних (фінансових) санкцій. Позивач здійснив оплату єдиного соціального внеску до державного бюджету України, проте помилково не зазначив розрахунковий рахунок, що було змінено. Позивач у судове засідання не прибув, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач позов не визнав, 04.03.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що відповідно до пункту 1 частини 10 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 (далі - Закон № 2464) днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів. Частиною 12 статті 9 Закону № 2464 передбачено, що єдиний внесок належить сплаті незалежно від фінансового стану платника. Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464 визначено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафну санкцію за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. На суму недоїмки нараховується пеня відповідно до частини 10 статті 25 Закону № 2464 з розрахунку 0.1 % недоплати за кожен день прострочення платежу. Відповідачем зазначено, що згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 № 508/26953 зі змінами та доповненнями, за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Приймається одне рішення на всю суму несплаченої недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів платника. У відзиві зазначено, що ФОП ОСОБА_1 укладено договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (розмір єдиного внеску складав 36.6 % від самостійно визначеної суми, на яку нараховувався єдиний внесок та сплачувався за кодом бюджетної класифікації 71050000). З 01.01.2016 в частину 1 статті 10 Закону № 2464 внесено зміни та виключено абзац 1 даної статті. 31.12.2015 з позивачем автоматично розірвано договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. З 01.01.2016 розмір єдиного внеску складав 22 % від самостійно визначеної суми, на яку нараховувався єдиний внесок та належав сплаті за кодом бюджетної класифікації 71040000. Проте ФОП ОСОБА_1 сплату єдиного внеску за період січень-вересень 2016 року продовжував здійснювати на рахунок добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (код 71050000), що призвело до утворення боргу. Відповідач, обґрунтовуючи прийняття спірного рішення мотивує свої дії тим, що позивач провів оплату не на той рахунок, а відтак відсутність сплати на визначеному рахунку є підставою для винесення штрафу та пені. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що Головне управління ДФС у Черкаській області під час прийняття оскаржуваного рішення діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені законами України, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований 01.03.2011 як фізична особа-підприємець (а.с.15).

Позивачем самостійно обчислено та сплачено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у період січень 2016 - грудень 2016 року, що підтверджується відповідними квитанціями: 15.01.2016 квитанція № 106 у сумі 303,16 грн. (а.с.22); 09.02.2016 квитанція №228 у сумі 303,16 грн. (а.с.23); 14.03.2016 квитанція №131 у сумі 303,16 грн. (а.с.24); 16.04.2016 квитанція №133 у сумі 303.16 грн. (а.с.25); 10.05.2016 квитанція №28 у сумі 319,00 грн. (а.с.26); 06.06.2016 квитанція №51 у сумі 319 грн. (а.с.27); 11.07.2016 квитанція №113 у сумі 319,00 грн. (а.с.28); 16.08.16 квитанція №79 у сумі 319 грн. (а.с.29); 13.09.2016 квитанція №101 у сумі 319 грн. (а.с.30); 13.10.2016 квитанція №183 у сумі 319 грн. (а.с.31); 14.11.2016 квитанція №386 у сумі 319 грн. (а.с.32); 14.12.2016 квитанція №40 у сумі 352 грн. (а.с.33). Згідно довідки форми ОК-5 (а.с.19-21) позивачем 2015 - 2018 років сплачувались внески на загальнообов'язкове пенсійне забезпечення.

02.10.2018 відповідачем прийнято рішення № , згідно якого до позивача застосовано штраф у розмірі 2805,96 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 21.01.2014 до 14.09.2018 та нараховано пеню у сумі 1048,24 грн., а всього у сумі 3854,20 грн. (а.с.13).

Судом встановлено, що відповідно до зворотнього боку облікової картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71050000, станом на 31.01.2019 рахується переплата із сплати єдиного внеску у сумі 2937 грн. (а.с.49). Згідно зворотнього боку облікової картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000, станом на 15.01.2019 рахується недоїмка із сплати єдиного внеску у сумі 3854,20 грн., у тому числі штраф - 2805,96 грн., пеня - 1048,24 грн. (а.с.55)

Судом встановлено, що позивачем здійснювалась сплата ЄСВ на рахунок за кодом класифікації доходів бюджету 71050000 замість рахунку за кодом класифікації доходів бюджету 71040000.

Оцінюючи доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) під час виконання державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно частини 5 статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування у обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 3-1 частини 1 статті 1 Закону № 2464 органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (у частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи. Відповідно до частини 6 статті 9 Закону № 2464 для зарахування єдиного внеску у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску. Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Частиною 8 статті 9 Закону № 2464 встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Відповідно до частини 11 статті 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються: фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Згідно частини 10 статті 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464 встановлено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Пунктом 1.1 Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів, Міністерства фінансів України від 19.09.2013 №493/815, що було чинне до 25.03.2016 (далі - Положення № 493/815) передбачалось, що Положення розроблено відповідно до статей 8, 9, 11, 25 Закону № 2464 з метою регламентування руху коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та фінансових санкцій, що застосовуються згідно із Законом, на рахунках, відкритих в органах Державної казначейської служби України відповідно до вимог законодавства. Відповідно до пункту 2.1 Положення № 493/815 територіальні органи в областях, державні податкові інспекції в районах, містах, районах у містах, об'єднані та спеціалізовані державні податкові інспекції відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, що належать розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування» (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу коштів єдиного внеску та фінансових санкцій. Рахунки 3719 відкриваються у розрізі категорій платників, визначених Законом. Рахунки 3719 відкриваються на балансі Державної казначейської служби України та на балансі головних управлінь Державної казначейської служби України в областях. Згідно пункту 2.2 Положення № 493/815 відкриття рахунків 3719 здійснюється на підставі заяв територіальних органів та інших документів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики. Розрахункове обслуговування територіальних органів здійснюється органами Казначейства відповідно до умов договорів між органами Казначейства і власниками рахунків згідно з вимогами порядку, визначеного центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики. Пункт 3.1 Положення № 493/815 встановлено, що страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719, відкриті на ім'я територіальних органів в управліннях (відділеннях) Казначейства.

Згідно пункту 1 розділу 2 Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФУ від 12.02.2016 № 54 (далі - Положення № 54) Державна фіскальна служба України та її територіальні органи в областях, місті Києві, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міста Києва), районах у містах, об'єднані державні податкові інспекції ДФС відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, що належать розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування» для зарахування та розподілу страхових коштів. Пунктом 2 розділу 2 Положення № 54 визначено, що відкриття рахунків 3719 здійснюється на підставі заяв ДФС і територіальних органів ДФС та інших документів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики. Розрахунково-касове обслуговування ДФС та територіальних органів ДФС здійснюється органами Казначейства відповідно до умов договорів між органами Казначейства і власниками рахунків згідно з вимогами порядку, визначеного центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики. Відповідно до пункту 1 розділу 3 Положення № 54 страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719, відкриті на ім'я територіальних органів ДФС в управліннях (відділеннях) Казначейства.

Суд зазначає, що суми єдиного внеску зараховуються на єдиний казначейський рахунок - 3719 «Рахунок для зарахування коштів, що належать розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування». Помилкове зазначення цифрового коду платежу у платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску, за умови зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок - 3719, не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений Законом строк, а відтак і для застосування відповідальності за несвоєчасне перерахування єдиного внеску.

Сплачені позивачем суми єдиного внеску обліковуються на єдиному казначейському рахунку - 3719 «Рахунок для зарахування коштів, що належать розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування».

Враховуючи встановлені обставини справи, зокрема, що позивач під час перерахування єдиного внеску у платіжних дорученнях замість цифрового коду призначення платежу « 2319» (а.с.13) (код класифікації доходів бюджету 71040000 а.с.54) помилково вказав « 2319» (код класифікації доходів бюджету 71050000 а.с.51-53), суд дійшов висновку про безпідставність застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску та нарахування пені, оскільки помилкове зазначення певного реквізиту призначення платежу не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату ЄСВ у строк, встановлений пунктом 8 статті 9 Закону № 2464, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування штрафу та нарахування пені відповідно до частини 10 статті 25 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі № 803/1039/17 (ЄДРСР 79509669). Відповідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно Кодексу адміністративного судочинства України (частини 1 статті 77) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (частини 2 статті 77) у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідач приймаючи рішення від 02.10.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у сумі 3854 (три тисячі вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 20 коп. діяв не у спосіб, що визначено законами України, з використанням повноваження не з метою, з якою це повноваження надано, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що рішення від 02.10.2018 № належить скасувати, а адміністративний позов задовольнити повністю.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України, № 4909/04, пункт 58 зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 ЄКПЛ зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем, позов якого задоволено, сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. згідно квитанції від 09.02.2019 №70, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, що складаються із суми сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 02.10.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у сумі 3854 (три тисячі вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати із сплати судового збору у сумі у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 [АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1]

відповідач: Головне управління ДФС у Черкаській області [вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 22.03.2019.

Суддя Л.В. Трофімова