Справа № 0340/1915/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/691/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Валюха В. М. у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Ковельського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження про перерахунок пенсії від 01 жовтня 2017 року та зобовязати відповідача здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням вимог статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і встановити її розмір 2879,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідачем помилково обчислено його пенсію в розмірі 1927,18 грн на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки відповідно до статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» розмір такої повинен становити 2879,37 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує обставинами, викладеними у позовній заяві, а також тим, що суд першої інстанції не врахував, що з прийняттям Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» його позбавлено соціальних пільг, що відповідно до Конституції України є неприпустимим, а тому його пенсія підлягає перерахунку.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Ковельському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та з 03 березня 2015 року одержує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно з розпорядженням відповідача про перерахунок пенсії від 01 жовтня 2017 року розмір пенсії ОСОБА_1 становить 1927,18 грн, який обчислений виходячи зі стажу роботи 45 років і 3 дні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно здійснив перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01 жовтня 2017 року на умовах та у розмірах, визначених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за віком) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп * Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Натомість, згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Таким чином, порядок обчислення розміру пенсії за віком визначений Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не тотожний порядку, визначеному Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за віком) передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Абзацом 2 пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за віком) визначено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» абзац другий згаданої вище норми викладено у такій редакції: «Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають застосуванню лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а обчислення розміру пенсії за віком здійснюється виключно на підставі статті 27 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи викладене, а також те, що позивачу пенсія за віком призначена з 03 березня 2015 року, тобто на час дії Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що порядок обчислення пенсії за віком позивачу при перерахунку такої регламентований Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що і було відповідачем правомірно здійснено при винесенні розпорядження про перерахунок пенсії від 01 жовтня 2017 року. Натомість, положення статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у рішенні у справі «ОСОБА_2 проти України» від 03 червня 2014 року (заява № 43331/12), у пункті 28 якого зазначено про те, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 0340/1915/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5