Справа № 0940/2498/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2010/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представника позивача - Госедло Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного виконавця Варави Романа Сергійовича на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року (головуючий суддя Тимощук О.Л., м.Івано-Франківськ, проголошено 14:38:48) у справі № 0940/2498/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБС» до Приватного виконавця Варави Романа Сергійовича про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2018 за №№57831274, 57832639, 57829212, -

В С Т А Н О В И В:

28.12.2018 року позивач звернувся в суд першої інстанції із адміністративним позовом до Приватного виконавця Варави Романа Сергійовича про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2018 за №№57831274, 57832639, 57829212.

Позов обгрунтовує тим, що при відкритті виконавчих проваджень відповідачем не дотримано вимог частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, оскільки, приватним виконавцем - Варавою Р.С. виконавчі документи прийнято до виконання не за місцезнаходженням боржника або його майна. На переконання позивача, такі дії відповідача порушують його права у виконавчому провадженні, а тому постанови від 03.12.2018 за №№57831274, 57832639, 57829212 підлягають скасуванню.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано постанови про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Варави Романа Сергійовича №№ 57829212, 57831274, 57832639 від 03.12.2018.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що ним відкрито виконавчі провадження на законних підставах, у відповідності до приписів частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», так як майно - об'єкти фінансового лізингу, яке необхідно повернути стягувачу зареєстроване в місті Києві, а також у позивача відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, які територіально знаходяться в м. Києві. На переконання відповідача, ним правомірно прийняті виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах у місті Києві, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти ухвалу, якою направити справу на розгляд до Окружного адміністративного суду м.Києва.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує рішення суду першої інстанції. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Для примусового виконання виконавчих написів №1761 від 14.11.2018, №1757 від 14.11.2018 та №1759 від 14.11.2018, виданих приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Швидкою І.М., Товариством з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» обрано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Вараву Романа Сергійовича.

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна», 30.11.2018, подано три заяви про відкриття виконавчого провадження. У вказаних заявах Товариство з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» зазначило, що автомобільна техніка, об'єкт фінансового лізингу, яка підлягає поверненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" зареєстрована в місті Києві та станом на сьогоднішній день місцезнаходження такої техніки стягувачу невідоме. Також повідомило, що у боржника відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, які територіально знаходяться в місті Києві.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва - Варавою Романом Сергійовичем, на підставі зазначених заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна», винесено три постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме:

- ВП №57832639 від 03.12.2018, із виконання виконавчого напису №1761 від 14.11.2018, яким зобов'язано повернути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" (Лізингоодержувач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» (Лізингодавець) предмет договору фінансового лізингу №UA244L-17-04 від 10.08.2017, а саме колісний фронтальний навантажувач Caterpillar 950GC, 2017 року випуску, серійний номер CAT00950HM5K01475. Заборгованість по лізинговим платежам станом на 01.06.2018 становить 310775,39 грн. за період з грудня 2017 року по квітень 2018 року. 01.06.2018 лізингодавцем відправлено лізингоотримувачу повідомлення про відмову від Договору фінансового лізингу № UA244L-17-04 від 10.08.2017

- ВП №57831274 від 03.12.2018, із виконання виконавчого напису №1757 від 14.11.2018, яким зобов'язано повернути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" (Лізингоодержувач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» (Лізингодавець) предмет договору фінансового лізингу №UA274L-17-01 від 13.05.2017, а саме колісний автогрейдер Caterpillar 120M, 2017 року випуску, серійний номер CAT0120MCD9W00520. Заборгованість по лізинговим платежам станом на 29.10.2018 становить 272252,85 грн. за період з лютого 2018 року по квітень 2018 року. 01.06.2018 лізингодавцем відправлено лізингоотримувачу повідомлення про відмову від Договору фінансового лізингу № UA274L-17-01 від 13.05.2017

- ВП №57829212 від 03.12.2018, із виконання виконавчого напису №1759 від 14.11.2018, яким зобов'язано повернути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" (Лізингоодержувач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» (Лізингодавець) предмет договору фінансового лізингу №UF274L-17-03 від 10.08.2017, а саме колісний фронтальний навантажувач Caterpillar 950GC, 2017 року випуску, серійний номер CAT00950LM5K01474. Заборгованість по лізинговим платежам станом на 01.06.2018 становить 324658,37 грн. за період з грудня 2017 року по квітень 2018 року. 01.06.2018 лізингодавцем відправлено лізингоотримувачу повідомлення про відмову від Договору фінансового лізингу № UF274L-17-03 від 10.08.2017.

Вказані постанови про відкриття виконавчого провадження направлені позивачу супровідними листами №1928 від 03.12.2018, №1923 від 03.12.2018 та №1917 від 03.12.2018. Також, відповідачем направлено позивачу три вимоги приватного виконавця №1931 від 03.12.2018, №1920 від 03.12.2018, №1926 від 03.12.2018, якими зобов'язано позивача з'явитися 06.12.2018 на прийом до приватного виконавця та надати мобільну спеціальну техніку для передачі стягувачу по примусовому виконанню вищезазначених виконавчих документів. Перелічені вище постанови про відкриття виконавчого провадження із супровідними листами та вимоги приватного виконавця направлені поштовим відправленням №0411 9 1580617 1 та отримані позивачем 14.12.2018, що підтверджується відстеженням поштових відправлень.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно, всупереч вимог чинного законодавства України, прийнято до виконання виконавчі документи з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в них достовірної інформації про місцезнаходження боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закон №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIIІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII, про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов'язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Згідно з інформаційною довідкою №0103 від 03.01.2019 з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим округом приватного виконавця Варава Романа Сергійовича визначено: м. Київ.

Частиною 1 статті 25 Закону №1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону №1404-VIIІ.

Частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIIІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно з пунктом 13 розділу ІІІ Інструкції, приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою.

Так, при прийнятті до виконання виконавчих документів, боржником в яких виступає юридична особа, приватним виконавцем необхідно встановити:

1. Чи боржник - юридична особа знаходиться (зареєстрована) у виконавчому окрузі на який розповсюджується сфера діяльності приватного виконавця.

2. Чи перебуває майно боржника - юридичної особи у виконавчому окрузі на який розповсюджується сфера діяльності приватного виконавця.

Стосовно місцезнаходження юридичної особи, то таке підтверджується інформацією із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, яка розміщена на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБС» знаходиться за адресою: вулиця Тичини, будинок 8-А, місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76018.

Що стосується встановлення місцезнаходження майна боржника - юридичної особи приватним виконавцем,колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи місцезнаходження майна позивача у місті Києві, відповідач вказав на дві обставини, зокрема:

1. Місце реєстрації мобільної спеціальної техніки, які є предметом договору фінансового лізингу, є місто Київ. Зазначене відповідач підтвердив копіями відповідних технічних паспортів.

2. У позивача наявні розрахункові рахунки в банківських установах, які територіально знаходяться в м. Києві. Вказане підтвердив відповіддю № від 04.12.2018 на запит №48360619 від 03.12.2018 до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами стосовно позивача

У відповідності до статті 1 Закону №723/97-ВР, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Вказана договірна конструкція не передбачає собою передачу предмету договору лізингу у власність лізингоодержувачу, а тільки надається у користування. Враховуючи, що фактично мобільна спеціальна техніка, яка надана в користування позивачу не є його майном, тому з підстав реєстрації такої техніки в місті Києві відповідач хибно прийшов до висновку про можливість прийняття до виконання виконавчих написів нотаріуса у виконавчому окрузі міста Києва. Окрім цього, слід зазначити, що місце реєстрації і місцезнаходження рухомого майна не є тотожними поняттями, остільки вони можуть різнитися. Застосування до поняття місцезнаходження майна в розумінні частини 2 статті 24 Закону №1404-VІІІ поняття місця реєстрації рухомого майна на думку суду є необґрунтованим та розширює саму норму закону. Місцезнаходження вищевказаної техніки не в місті Києві також підтверджується копіями рапортів-нарядів за грудень 2018 року із інформацією про місцеперебування спеціальної автомобільної техніки в Івано-Франківській та Закарпатській областях.

Приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач дійшов до висновку, що безготівкові кошти боржника, які перебувають на рахунках у банках, є об'єктом права власності. Виконавцем у апеляційні скарзі зазначено, що аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 10.09.2018, справа №905/3542/15.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Верховний Суд у вищезазначеній постанові, дійшов висновку, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об'єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає скаржник, у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках". Таким чином, Верховним Судом звернута увага саме на момент звернення до стягнення грошових коштів, що перебувають на рахунках у банках.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За частинами 1 та 2 статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Таким чином, Закон №1404-VIII вирізняє майно боржника: майно як таке, що підлягає державній реєстрації з метою встановлення його місцезнаходження та примусової реалізації, інше майно, а також кошти не залежно від того зберігаються вони на рахунках у банківській установі чи отриманні у вигляді заробітної плати, пенсії, стипендії і в інший спосіб або зберігаються у власності боржника. При цьому, якщо законодавець у Законі №1404-VIII вживає термін «майно», поширюючи його значення на «кошти», то термін «кошти» відображається в дужках чи пов'язується змістом у відповідному реченні. Натомість у частині 2 статті 24 Закону №1404-VIII термін «майно» вжито без вказівки про кошти. Отже, виконання рішення за місцезнаходженням майна, в розумінні вимог частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, не передбачає можливості виконання рішення за місцезнаходженням коштів, що відповідачем і не досліджувалося, а в свою чергу трактувалося як "місце реєстрації центрального офісу банківської установи".

На думку суду апеляційної інстанції, положення частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, що стосуються виконання рішення за місцезнаходженням майна, розроблені для найбільш швидкого та ефективного доступу державного (приватного) виконавця до майна, з метою його опису та примусової реалізації, натомість арешт коштів на рахунках не вимагає особистої присутності державного (приватного) виконавця та може бути здійснений навіть за умови значної віддаленості установи банку. Окрім цього, таке застосування відповідачем частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, взагалі нівелює принцип територіальної підвідомчості примусового виконання рішень, так як переважна більшість центральних відділень банківських установ зареєстровані в місті Києві. Також, необхідно зазначити, що саме існування відкритих банківських рахунків не підтверджує факту перебування на цих рахунках грошових коштів, а апелянтом не надано жодного доказу наявності таких коштів.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що виконавцем протиправно, всупереч вимог чинного законодавства України прийнято до виконання виконавчі документи з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в них достовірної інформації про місцезнаходження боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, а тому доводи апелянта слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб'єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Приватного виконавця Варави Романа Сергійовича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі № 0940/2498/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.