Справа № 826/8277/17
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8277/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача - Воронцова О.М.,

представника відповідача - Павленка С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року (прийняте в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДСЕРВІС-ЦЕНТР" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В

ТОВ "БУДСЕРВІС-ЦЕНТР" звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 червня 2017 року №№, .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ставить питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови - про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень контролюючого органу.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 08.02.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року - без змін.

У судовому засіданні 21 березня 2019 року представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «БУДСЕРВІС-ЦЕНТР» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт перевірки від 29.05.2017 №225/26-15-14-01-01 /32000881.

За висновками Акту перевірки, ТОВ «БУДСЕРВІС-ЦЕНТР» допущено порушення:

- п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14, п. 44.1. ст. 44, п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138, ст. 138, п.п.139.1.1, пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139, ст. 139, ст. 140 Податкового кодексу України; ст. 4 та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» (далі - (П(С)БО 15)), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153; пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704; абзацу другого розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 № 291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 21.12.99 за № 893/4186 (зі змінами та доповненнями); п. 6 та п. 7 ПСБО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248; в результаті чого встановлено заниження суми податку на прибуток на загальну суму на загальну суму 275 143,00 грн.;

- пп. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14 , п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 107 636,00 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки, позивачем було подано заперечення на Акт перевірки на адресу Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду заперечення ТОВ «БУДСЕРВІС - ЦЕНТР» від 06.06.2017 №17-2/17/1-31 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 06.06.2017 № 22590/10) з урахуванням доповнення до заперечення від 13.06.2017 №17- 2/17/1-33 (вх. до ГУ ДФС у м. Києві від 13.06.2017 №24090/10 ) на Акт перевірки, ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення, висновки по питанням, що стали предметом оскарження залишено без змін, а заперечення ТОВ «БУДСЕРВІС - ЦЕНТР» частково задоволено в частині підтвердження витрат суб'єкта господарювання на загальну суму 61 464,00 грн.

У зв'язку із зазначеним висновки Акту перевірки викладено в наступній редакції:

- п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14, п. 44.1. ст. 44, п.134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138, ст. 138, п.п.139.1.1, пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139, ст. 139, ст. 140 Податкового кодексу України; ст. 4 та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» (далі - (П(С)БО 15)), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153 (зі змінами та доповненнями); пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 за №168/704 (зі змінами та доповненнями); абзацу другого розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за № 893/4186 (зі змінами та доповненнями); п. 6 та п. 7 ПСБО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 ( зі мінами та доповненнями); в результаті чого встановлено заниження суми податку на прибуток на загальну 264 080,00 грн.;

- пп. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14 , п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 107 636,00 грн.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 19 червня 2017 року №№ , .

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є безпідставними і підлягають скасуванню як протиправні.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення місцевого адміністративного суду, зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, пункт 198.3 статті 198 ПК встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

За змістом частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на врахування понесених витрат у податковому обліку, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «БУДСЕРВІС-ЦЕНТР» (Замовник) та Корпорація «Граніт» (Виконавець) укладено договір від 06.04.2011 №БСЦ 06/04-11/ЮБК про надання послуг.

Умовами договору, зокрема, визначено, що послуги надаються з питань: кадрової роботи, секретарських послуг, юридичного супроводження; забезпечення економічної безпеки замовника, ведення бухгалтерського обліку, роботи по залученню інвестицій; забезпечення звязків з громадськістю; інформаційно-консультаційні послуги; інше за окремими завданнями Замовника (п.1.1 Договору)

Згідно додаткової угоди №1 від 01.07.2011, Сторони уклали договір про надання послуг, які надає Виконавець, та які споживаються Замовником в процесі здійснення ним фінансово- господарської діяльності про наступне: послуги, які надаються на постійній основі та в комплексі мають забезпечувати належну фінансово-господарську діяльність Замовника та ефективність організаційної структури Замовника з питань кадрової роботи; секретарських послуг, послуг з перекладу та експедиторська робота; юридичне супроводження та підтримка; забезпечення економічної безпеки замовника; ведення напрямку з матеріально-технічного забезпечення роботи офісу; ведення бухгалтерського обліку в повному обсязі; фінансово-економічна служба; роботи по залученню інвестицій; забезпечення зв'язків з громадкістю; інформаційно-консультаційні послуги; інше за окремими завданнями замовника.

Відповідно до п.2.2., Замовник зобов'язується надавати Виконавцю достовірну і вичерпну інформацію та документи, необхідні для надання Послуг за Договором.

Замовник зобов'язується співпрацювати з Виконавцем, у тому числі надавати необхідні довіреності співробітникам Виконавця або особам, на яких вкаже Виконавець, надавати їм право другого підпису, видавати необхідні накази з забезпечення організації їх діяльності та здійснювати інші необхідні дії.

Згідно з додатковою угодою №2 від 01.01.2016, Сторони уклали договір про надання послуг, які надає Виконавець, та які споживаються Замовником в процесі здійснення ним фінансово- господарської діяльності про наступне: Послуги, які надаються на постійній основі та в комплексі мають забезпечувати належну фінансово-господарську діяльність Замовника та ефективність організаційної структури Замовника з питань: кадрової роботи, секретарських послуг, послуг з перекладу та експедиторська робота; забезпечення економічної безпеки замовника; ведення напрямку з матеріально-технічного забезпечення роботи офісу фінансово-економічна служба; роботи по залученню інвестицій; забезпечення зв'язків з громадкістю, реклами; інформаційно-консультаційні послуги; інше за окремими завданнями замовника.

Факт виконання умов за зазначеними договорами та оплата їх вартості підтверджується документально, зокрема, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), податковими накладними. Господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності.

Щодо посилання апелянта на те, що в актах виконаних робіт зазначено лише вид послуг, що не дає можливості з'ясувати зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, обсяги виконаних робіт, фактично по суті зміст послуг, які надавалися Корпорацією «Граніт», колегія суддів зазначає наступне.

Ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року по справі №820/1763/16.

Зокрема, спірні послуги фактично спрямовані на забезпечення підприємницької діяльності позивача, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.

Наведені податковим органом обставини, з огляду на правила формування доходів та витрат, регламентовані положеннями Податкового кодексу України, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних правочинів за умови наявності первинних документів або інших доказів, які спростовують такі доводи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не наведено виключного переліку вимог щодо оформлення результатів виконання послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 820/3057/17.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

При цьому, колегія суддів зазначає, що договори, укладені між позивачем та його контрагентом в судовому порядку не оспорювалися, недійсними (фіктивними) не визнавався, їх зміст не суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано, як того вимагають положення чинного законодавства України, доказів, які б свідчили про те, що документи, виписані на виконання договорів, були сфальсифікованими, як і не надано відомостей про звернення до правоохоронних органів у зв'язку з виявленими порушеннями складання завідомо неправдивих документів звітності.

Таким чином, слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з Корпорацією «Граніт».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Будсервіс-Центр" було віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ 7 912,00 грн., по податковим накладним в яких, на думку перевіряючих, невірно зазначена повна або скорочена назва Товариства, як вказано в статутних документах юридичної особи, а саме: замість ТОВ «Будсервіс-Центр» вказано ТОВ «Будсервіс-центр» ж/ф. Зазначені податкові накладні отримані від ПАТ "АК "Київводоканал", розрахунковий департамент ПАТ "АК "Київводоканал". Вказані недоліки, за висновком контролюючого органу позбавляють позивача права на формування сум податкового кредиту за такими податковими накладними.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 198.6 ст. 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.1 ст. 201 ПК на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.

Відповідно до пункту 201.10 ст. 201 ПК при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Отже, невірне зазначення повної або скороченої назви Товариства у податкових накладних, за обставин реєстрації таких податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних є наслідком неналежного виконання контролюючим органом при такій реєстрації своїх обов'язків, а тому подальше виключення сум податкового кредиту за такими податковими накладними, як і застосування до цього платника податків штрафних санкцій є неправомірним, так як за змістом вказаних норм обов'язок перевірки податкових накладних на відповідність пункту 201.10 ст. 201 при їх реєстрації покладений на контролюючий орган.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в поставові від 20.06.2018 року по справі №819/1383/17.

Крім того, відповідно до Висновку експертного дослідження за результатами проведення експертного економічного дослідження з питань, викладених у листі ТОВ «БУДСЕРВІС-ЦЕНТР» від 08.08.2017 №1/8 зазначене в акті перевірки ГУ ДФС у м. Києві від 29.05.2017 №225/26-15-14-01-01 /32000881 заниження об'єкта оподаткування на суму 1 528 575,50 грн. та заниження податку на прибуток на загальну суму 275 143,00 грн. та податку на додану вартість на суму 107 636, 00 грн. не обґрунтоване нормами законодавства та документально не підтверджується (т.3, а.с.123-153).

Доводи апеляційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів акту перевірки та відзиву на позовну заяву, яким надано оцінку судом першої інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач не навів жодних доводів щодо наявності в діях ТОВ "Будсервіс-Центр" ознак неправомірних дій, а наведені відповідачем у апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту та валових витрат за господарськими операціями з Корпорацією «Граніт».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 329 КАС, Київський апеляційний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДСЕРВІС-ЦЕНТР" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 21.03.2019.