Справа № 826/2213/18
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/103
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2019 року № 826/2213/18

За позовом ОСОБА_1

До Головного управління ДФС у м. Києві

Про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 99921-1305

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.09.2017 р. №99921-1305.

Ухвалою суду від 13.02.2018 р. відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

27.02.2018 р. відповідачем подано до суду відзив на позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2011 року ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна придбала у власність об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 572,1 кв.м., що складає -18/100 частини (1 поверх літ. "А") від нежитлової будівлі (літ. "А") та частини нежитлової будівлі 2-й поверх (літ. "Б") загальною площею - 3148,0 кв.м.) та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

05.10.2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ДП "Компанія Міжріччя" було укладено чотиристоронній договір купівлі-продажу нерухомого майна та придбано у рівних частках у власність об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 254,8 кв.м., що складає 8/100 частин (підвал літ "А" від нежитлової будівлі (літ "А") та частини нежитлової будівлі 2-й поверх (літ "Б") загальною площею 3148,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач володіє на праві власності нежитловими приміщеннями, що складаються з частини нежитлової будівлі площею 572,1 кв.м. (перший поверх літ. "А") та частини підвалу, площею 84,93 кв.м. - 1/3 від 254,8 кв. м., всього 657,03 кв.м. (572,1 кв.м.+ 84,93 кв.м.).

28.07.2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві було сформовано податкове повідомлення-рішення № 91477-1305, відповідно до якого позивачу нараховано земельний податок з фізичних осіб у сумі 84 713,46 грн.

04.09.2017 року позивач звернулася до Головного управління ДФС у м. Києві з заявою про перерахунок суми земельного податку з фізичних осіб.

27.09.2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві було прийнято нове податкове повідомлення-рішення № 99921-1305, на підставі якого нараховано земельний податок з фізичних осіб у розмірі 42 921,47 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням від 27.09.2017 року, позивачем оскаржено останнє у адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

10.01.2018 року Державною фіскальною службою України було прийнято рішення про результати розгляду скарги № 266/Л/99-99-11-02-01-14, яким податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 року № 99921-1305 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та просить його скасувати з наступних підстав.

Позивач зазначає, що сума земельного податку, нарахована відповідачем у податковому повідомленні-рішенні, розрахована невірно, оскільки при нарахуванні земельного податку відповідач виходив не з площі земельної ділянки, на якій знаходиться належна позивачу частина нерухомості, а з площі самої нерухомості (частини нежитлової будівлі), відмінної від земельної ділянки.

Відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечив з наступних підстав.

Відповідач зазначив, що суму земельного податку згідно податкового повідомлення рішення від 27.09.2017 року було розраховано вірно, та розрахунок (657,03кв.м.*2177,55 грн.*3%=42921,47 грн.) відповідає вимогам законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.5.4 Положення "Про плату за землю в місті Києві", затвердженого Рішенням Київської міської ради "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" від 23.06.2011 року № 242/5629 із змінами та доповненнями, плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (крім комунальної власності), встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктом 5.3 цього Положення.

Відповідно до п.286.6 ст. 286 Податкового кодексу України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Згідно з п.287.8 ст. 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У ч. 1 та 2 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. 125, 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення ст. 377 Цивільного кодексу України.

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

При цьому, власник нежилого приміщення у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (її частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В даному випадку щодо загальної площі земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно - нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1, то вона має площу 151887 кв.м. (кадастровий НОМЕР_1), знаходиться на території ДП "Завод "Генератор" і перебуває у державній власності, що підтверджується п. 3 договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 05.10.2011 р., а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 06.02.2018 р., копія якої долучена до матеріалів справи (стор. 4).

Нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1, в якій знаходяться належні ОСОБА_1 нежитлові приміщення, є триповерховою будівлею із підвалом, в якій знаходяться нежитлові приміщення, які належать іншим фізичним та юридичним особам.

Згідно з Інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06.02.2018 р. №112973377 позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення загальною площею 572,1 кв.м., частка якого від загальної площі складає 18/100 (перший поверх, літ. "А") та 1/3 нежилих приміщень площею 254, 8 кв.м., що складає 8/300 частин (в літ. "А") від нежитлової будівлі загальною площею 3 148, 0 кв.м. (підвал).

Інформація щодо розміру належної позивачу частки нерухомого майна підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 06.02.2018 р., копія якої долучена до матеріалів справи (стор. 14).

Оскільки на вказаній земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться декілька об'єктів нерухомого майна, крім будівлі літ. "А", а сама вказана будівля належить на праві спільної часткової власності кільком особам, для визначення розміру земельного податку кожного власника (користувача) земельної ділянки необхідно з'ясувати загальну площу всіх об'єктів нерухомого майна, що на ній знаходяться, а також їх власників (користувачів) з розміром належної їм частки, що дозволить пропорційно вирахувати розмір земельного податку кожного з них.

Відповідачем цього не зроблено, тоді як у відзиві міститься посилання на відсутність відповідної інформації у зв'язку з її ненаданням Керуючою компанією з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва, і, відповідно, неможливістю вирахувати пропорційну частику земельного податку позивача як одного з власників нерухомого майна, що розташоване на вказаній земельній ділянці.

Натомість земельний податок позивачу нараховано з огляду на площу 657, 03 кв.м. як площі належного позивачу нежитлового приміщення, що складається з площі двох приміщень - нежитлового приміщення І поверху 572, 1 кв.м. та площі підвалу - 84, 93 кв.м.

Тобто, за відсутністю можливості вирахувати частку належного позивачу нерухомого майна пропорційно до розміру земельної ділянки, відповідачем для розрахунку використано загальну площу нерухомого майна, що не відповідає вимогам п.286.6 ст. 286 Податкового кодексу України.

При цьому, суд також не може погодитися з наведеним позивачем розрахунком земельного податку, а саме - оскільки перший поверх у будівлі по АДРЕСА_1 повністю належить позивачу, то відповідно, її частка становить 1/3 всієї будівлі, третя частина загальної площі земельної ділянки 695,69 - 231,89 кв.м., і земельний податок має розраховуватись наступним чином: 231,89*2177,55 грн.=504952,07 грн. * 3% та становити 15 148,56 грн., де: 231,89 кв.м. - належна позивачу частка на земельній ділянці, вирахувана пропорційно належній частці будівлі, що розташована на земельній ділянці; 2177,55 грн. - нормативна грошова вартість 1 кв.м. землі, підтверджена довідкою Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради від 14.08.2017 № 05707/-057/Л-2376-8504; 3% - ставка земельного податку.

Для вказаного розрахунку позивачем взято за основу не пропорційний розмір частки земельної ділянки (прибудинкової території), який згідно вищенаведеного вирахувати наразі неможливо, а розмір земельної ділянки, що дорівнює плямі забудови будівлі по АДРЕСА_1 - 572, 1 кв.м., що також не відповідає вимогам п.286.6 ст. 286 Податкового кодексу України.

З урахуванням вищенаведеного суд відзначає, що позивач як власник нежитлових приміщень в багатоповерховій будівлі наділений обов'язком вносити до бюджету плату за землю (земельний податок) пропорційно до площі нежитлової будівлі, яка їй належить, проте, нарахований розмір земельного податку має відповідати вимогам Податкового кодексу України, що в даному випадку відсутнє.

Відповідальність за неможливість нарахування земельного податку не може покладатися на платника в будь-якому випадку, тоді як це є відповідальність держави в особі контролюючого органу.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку оскаржуване рішення не відповідає принципу обґрунтованості, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

При чому, оскаржуване рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню в цілому, незважаючи на часткову сплату земельного податку позивачем самостійно, оскільки за відсутності можливості вирахувати розмір належного до сплати податку визначений у рішенні розмір не може бути визнаний обґрунтованим навіть у частині.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 27.09.2017 р. №99921-1305.

3. Присудити до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 704,80 грн. сплаченого судового збору.

4. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 25.03.19 р.