Справа № 640/275/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/275/19 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Коломійцевої А.О.,

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2019 року (суддя Каракашьян С.К.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язати провести процедуру перереєстрації, за результатами якої видати довідку про перебування на квартирному обліку позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати таку ухвалу та передати справу на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що перереєстрація - це публічно-владна управлінська функція суб'єкта владних повноважень, в ході якої відбувається перевірка облікових даних громадян, які перебувають на квартирному обліку та вносяться зміни в облікові справи громадян і книгу обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень, а тому спір є публічно-правовим, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

15.03.2019 від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому такий просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки з апеляційної скарги та позовної заяви вбачається, що спір стосується житлових прав та інтересів апелянта, а саме перебування його на квартирному обліку, і даний спір пов'язаний з вирішенням питання щодо права апелянта на житло і не стосується захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача як суб'єкта владних повноважень.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини виникли з питань взяття на квартирний облік/поновлення на квартирному обліку в порядку процедури перереєстрації позивача.

В позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що 05.11.2018 він, подавши паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення, звернувся до відділу обліку та розподілу житлової площі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням надати довідку про перебування на квартирному обліку, однак, в задоволенні звернення позивачу було відмовлено з вимогою підтвердити його право перебування в списках поза черговиків одержання житла та причину звільнення з підприємства, куди був направлений на роботу після закінчення навчального закладу, а оскарживши такі дії до Голови Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, 10.12.2018 отримав відповідь яка фактично по своїй суті не відрізняється від попередньої.

Відповідно до відповіді Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.12.2018 №107-107/Г-53/4-5367 на звернення позивача щодо надання ОСОБА_3 довідки про перебування на квартирному обліку за списком позачергового надання житла у Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації, позивачу повідомлено про те, що при проходженні в 2018 році перереєстрації громадян, які перебувають на обліку за списком громадян, які мають право на позачергове отримання житла, позивач не надав до відділу обліку та розподілу житлової площі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації документ, який підтверджує право далі перебувати в списках громадян, які мають право на позачергове одержання житла для молодих спеціалістів, а для розгляду громадською житловою комісією Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації для прийняття рішення про правомірність перебування позивача у списку громадян, які мають право на позачергове одержання житла та затвердження результатів перереєстрації громадян, які перебувають на квартирному обліку (в списку поза черговиків) при Святошинській районній в місті Києві державній адміністрації за 2018 рік, необхідні документи, які підтверджують право перебувати в списку громадян, які мають право на позачергове забезпечення житловим приміщенням у відповідності до вимог чинного законодавства (зокрема трудова книжка, в якій містяться відомості про причину звільнення з роботи з підприємства куди позивач був направлений на роботу по розподілу після закінчення навчального закладу). Враховуючи вимоги пункту 3 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21.11.2000 року № 2075 «Про упорядкування квартирного обліку громадян м. Києва, які потребують поліпшення житлових умов» та вимог Положення про розподіл і використання в народному господарстві випускників вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, довідка про перебування родини позивача на квартирному обліку буде видана після перереєстрації на квартирному обліку родини позивача в повному обсязі, в результаті якої будуть підтверджені підстави перебування на квартирному обліку та в списках громадян, які мають право на позачергове одержання житла.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин, а спори про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та про зобов'язання поновити на такому квартирному обліку підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного, а не особистого немайнового права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1 - 13 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак, сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено колегією суддів з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач звернувся до відділу обліку та розподілу житлової площі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням надати довідку про перебування на квартирному обліку.

09.11.2018 відділом обліку та розподілу житлової площі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надано відповідь позивачу про те, що для проведення щорічної перереєстрації громадян, які перебувають на квартирному обліку, йому необхідно підтвердити право перебування в списках позачергового одержання житла, а після надання таких документів йому буде надано довідку про перебування на квартирному обліку.

Враховуючи вищевикладене, з позовної заяви вбачається, що фактично позивачем оскаржується право ОСОБА_3 на житло, право перебування в списках позачергового одержання житла, а не протиправні дії чи бездіяльність зі сторони суб'єкта владних повноважень щодо взяття на квартирний облік, перебування на квартирному обліку або отримання квартири позивачем.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 19 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Житлові спори - особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що спори про постановлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Аналогічні за змістом висновки щодо застосування зазначених норм права містяться в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2139цс15, від 02 березня 2016 року у справі №6-14цс16.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловлено і Великою палатою Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 по справі №2а-310/12 та від 17.04.2018 по справі №2-а/87/11.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин та склад учасників - вирішення даного спору має бути здійснено в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, з огляду на зміст та юридичну природу обставин, зазначених у позовній заяві, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цю адміністративну справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, у зв'язку з чим, наявні достатні правові підстави для відмови у відкритті провадження.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 березня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.А. Губська

О.О. Беспалов