Справа № 202/1098/19
Суддя: Мачуський О. М.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/1098/19
Провадження № 2-а/202/41/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2019 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання - Репіної А.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону № 2 полку патрульної поліції у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2, треті особи: полк патрульної поліції у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти № 2 батальйону № 2 полку патрульної поліції у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2, треті особи: полк патрульної поліції у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 890011 від 02 лютого 2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. за керування автомобілем марки Мерседес, державний номер: АЕ 8124 ВМ у порушення вимог та здійснення руху в зоні дії дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено». Він є пильним, уважним та обережним водієм, чітко дотримуючись правил дорожнього руху та сумлінно виконує обов'язки водія, тому рухаючись 02.02.2019 року на своєму автомобілі, враховуючи погані погодні умови та незадовільний стан дорожнього покриття, що не дозволяло йому, з точки зору технічної можливості, здійснювати подальший рух, він був змушений та заїхав в зону дії дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», оскільки обслуговує підприємство, що знаходиться в зоні дії цього знаку, для розвантаження товару, іншої дороги під'їзду до нього йому невідомо, тобто діяв в стані крайньої необхідності. Із вказаною постановою та діями відповідача позивач не згодний, та вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконним, не обґрунтованим та недоведеним, а постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, оскільки інспектор не роз'яснив йому права та обов'язки, відмовив у розгляді його клопотання щодо відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю скористатись юридичною допомогою. виходячи з системного аналізу рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015 інспектор не міг розглядати справу безпосередньо на місці правопорушення. Також, інспектор не виявив обставини, які виключають адміністративну відповідальність пом'якшують і обтяжують відповідальність. Крім того, не були з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого при винесенні постанови поліцейським не було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення. Жодних інших доказів по справі, крім постанови, наприклад пояснення свідків, показань технічних приладів чи технічних засобів, чи інших доказів по справі, на момент розгляду адміністративної справи, не було, а постанова, як єдиний доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яка є предметом спору між сторонами, не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

У зв'язку з наведеним просив суд скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 890011 від 02.02.2019 року, справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі закрити.

13.02.2019 року ухвалою суду в даній справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень ст. 286 КАС України.

У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду відзив, в якому просив розглянути справу без його участі, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав. Факт скоєння правопорушення підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, відеозаписом з нагрудного відеореєстратора на якому зафіксовані усні пояснення позивача, місце розташування т/з позивача, позовною заявою в якій позивач факт порушення ним вимог ПДР визнає, та схемами руху т/з позивача. Вважає, що постанову винесено згідно ст. 258 КУпАП, яка встановлюють загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення. А також ст. 33 КУпАП. Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано, та слід зазначити, що всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку відповідача. По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають, а постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмові пояснення щодо позову в яких просив розглядати справу без його участі, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав. Факт скоєння правопорушення підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, відеозаписом з нагрудного відеореєстратора на якому зафіксовані усні пояснення позивача, місце розташування т/з позивача, позовною заявою в якій позивач факт порушення ним вимог ПДР визнає, та схемами руху т/з позивача. Постанову винесено згідно ст. 258 КУпАП, яка встановлюють загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення. А також ст. 33 КУпАП. Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано, та слід зазначити, що всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку відповідача. По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають, а постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне:

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний, зокрема з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Судом встановлено, що постановою відповідача про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 890011 від 02.02.2019 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 255 грн. Як вбачається з вказаної постанови, позивач, керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив рух в зону дії знака 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», чим порушив п. 33 ПДР України.

Розділом 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України передбачено дорожні знаки, з яких дорожній знак 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» відноситься до підрозділу 3 «Заборонні знаки» і забороняє рух механічних транспортних засобів. Згідно п.3.3 заборонених знаків «Рух вантажних автомобілів заборонено» забороняється рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів.

Не поширюється дія знаків 3.1-3.8, 3.11 - на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в'їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.

Як вбачається з обставин справи, під зазначені вище категорії транспортних засобів, на які не поширюється така дія дорожніх знаків, автомобіль позивача не підпадає.

Пунктом 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 32 Закону України Про автомобільні дороги користувачі автомобільних доріг зобов'язані дотримуватися вимог правил дорожнього руху.

З обґрунтувань позову, викладених ОСОБА_1 у позовній заяві, останній не заперечив ні наявності дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», ні своїх дій по невиконанню вимог цього знаку, підтвердивши факт здійснення руху в зону дії вказаного знаку. Позивач вказав що він направлявся для розвантаження товару підприємству, яке він обслуговує та яке знаходиться в зоні дії цього знаку, іншої дороги під'їзду до нього йому невідомо, тобто діяв в стані крайньої необхідності.

Позивачем до свого позову не надано жодного доказу щодо його посилань у позові стосовно того, що він був змушений та заїхав в зону дії дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», оскільки обслуговує підприємство, що знаходиться в зоні дії цього знаку, для розвантаження товару, іншої дороги під'їзду до нього йому невідомо, тобто діяв в стані крайньої необхідності, а саме позивачем не зазначено, яке саме підприємство він обслуговував, не надано доказів того, що це підприємство знаходиться саме в зоні дії дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», не надано доказів на підтвердження товару, тобто товарно-транспортну накладну на яку він посилається у своєму позові. Тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач діяв в стані крайньої необхідності.

З викладених в позові обставин вбачається, що сам позивач бачив наявність заборонного знаку для руху вантажних автомобілів, однак його проігнорував.

З вказаної постанови, яка була досліджена судом безпосередньо в судовому засіданні, вбачається, що вона складена з додержанням вимог, які передбачені ст. 283 КУпАП та містить в собі повні відомості про місце дату та час правопорушення з вказівкою відповідної статті КУпАП та з посиланням на Правила дорожнього руху.

Тому, з вище наведених фактичних обставин, твердження позивача про невідповідність винесеної відповідачем постанови вимогам ст. 283 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та були повністю спростовані вказаним.

У відповідності до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з відеозапису нагрудного знаку інспектора, інспектором було роз'яснено позивачу його права та право на оскарження постанови, будь-яких клопотань в тому числі і про відкладення розгляду справи для надання йому юридичної допомоги позивачем заявлено не було.

Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" на поліцію покладені завдання щодо регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Законом України від 14.07.2015 року № 596-VIII, який набрав чинності 08.08.2015 року, внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Указаними змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. Цим же Законом внесені зміни і до статті 258 КУпАП, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд яких віднесено до її компетенції, при цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місті вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, на яке посилається позивач, указуючи, що відповідач не мав права розглядати справу про адміністративне правопорушення на місці, було прийнято раніше, ніж набрав чинності Закон України № 596-VIII від 14.07.2015 року. Крім того, в цьому Рішенні дано офіційне тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення". Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "За місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Тому, посилання позивача у даному випадку на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015 стосовно того, що інспектор не міг розглядати справу безпосередньо на місці правопорушення є безпідставними.

Суд критично ставиться до тверджень викладених у позові щодо відсутності у його діях вини, а приходить до твердого переконання про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, а саме рух вантажним автомобілем в зоні дії дорожнього знаку 3.3, який забороняє такий рух, окрім всього відноситься до заборонних. Тому, розцінює їх, як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують правила дорожнього руху несуть відповідальність згідно із законодавством.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за рух (керування) вантажного автомобіля в зоні дії знаку 3.3 Рух вантажних автомобілів заборонено, складена відповідачем правомірно, адміністративне стягнення накладене у межах санкції статті ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому відсутні підстави для скасування даної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 122, 251, 280, 283 КУпАП, п. 1.3, п. 1.5, п. 1.9, п.п. 2.3.б, п. 31.4.7.е Правил дорожнього руху України, ст. ст. 9, 77, 205, 241-244, 246, 293, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону № 2 полку патрульної поліції у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2, треті особи: полк патрульної поліції у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.М. Мачуський