Справа № 826/14538/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києві, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у міста Києві про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2018 року №56871962.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві №56871962 від 30.07.2019 р.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києві звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що ГУ ДФС фактично надала недостовірну інформацію щодо оскарження вимоги. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на день прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження № 56871962, а саме: станом на 30 липня 2018 року виконавчий документ не був скасований.

19 березня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Також, позивачем заявлено клопотання про відшкодування судових витрат пов'язаних із розглядом справи у розмірі 38,44 грн., що підтверджується фіскальним чеком.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача, який з'явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 липня 2018 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скляренко Надією Олександрівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56871962.

У відповідності до даної постанови, державний виконавець, розглянув заяву про примусове виконання рішення вимоги №Ф-27264-17У, виданої 04.05.2018 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві про стягнення коштів на користь держави в розмірі 2112 грн. з позивача.

В даній постанові зазначено про те, що документ вступив в законну силу (набрав чинності) 16.07.2018р.

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2018 року у справі № 826/3920/18 за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві було визнано протиправними та скасовано, зокрема, вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) №27264-17 від 04.05.2018 року.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначене рішення суду від 14.06.2018р. набрало законної сили 12.10.2018 р.

Вважаючи оскаржувану постанову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, зокрема, рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем виконавче провадження №56871962 відкрито на підставі вимоги ГУ ДФС у м. Києві від 04 травня 2018 року №Ф-27264-17У.

У відповідності до абзацу 1 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. (абзац 2 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Згідно із абзацом 9 частини 4 статті 25 вказаного Закону, у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Частиною 5 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 травня 2018 року №Ф-27264-17У, колегія суддів встановила, що у вимозі не вказано строк її пред'явлення до виконання. Крім цього, як зазначалося, її оскаржено позивачем.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2018 року у справі № 826/3920/18 за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві було визнано протиправними та скасовано, зокрема, вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) №27264-17 від 04.05.2018 року.

З огляду на те, що виконавчий документ оскаржено позивачем, а державним виконавцем не перевірено чи оскаржувалася дана вимога, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого документу, який не відповідав вищезазначеним вимогам, встановленим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього, колегія суддів враховує те, що з пояснень апелянта вбачається, що позивач повністю погасив борг, у зв'язку із чим, державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №56871962.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Щодо клопотання позивача про відшкодування судових витрат, пов'язаних із розглядом справи, у розмірі 38,44 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 5 ч. 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

В силу, ч. 1 ст. 138 КАС України, розмір витрат, пов'язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно фіскального чеку ФН від 18.03.2019 року, позивачем за направлення апелянту копії відзиву витрачено 34,88 грн.

Частиною 1 статті 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Отже, розмір судових витрат, понесених позивачем в ході розгляду даної справи, складає 34,88 грн.

З огляду на викладене, зважаючи на заявлене позивачем клопотання, колегія суддів вважає за можливе повернути ОСОБА_8 судові витрати, що повязані з направленням апелянту копії відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 34,88 грн.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року року залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києві (м Київ, вул.Гната Юри, 9, код 34999049) судові витрати в розмірі 38,44 грн. (тридцять вісім гривень, сорок чотири копійки).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтею 329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.