Справа № 140/2578/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2578/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Журомській І. М.,

за участю представників позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Ковельсільмаш» до Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Ковельсільмаш» (далі - ТОВ «ВО «Ковельсільмаш», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень № від 06.12.2018, № від 11.09.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками проведення перевірки, контролюючим органом було складено акт від 14.08.2018 №12737/14-09/31533318 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ВО «Ковельсільмаш», , з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2018, валютного законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 по 31.03.2018.

На підставі акту перевірки 11.09.2018 було винесено податкові повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобовязання з екологічного податку у сумі 1 727 747,79 грн. та № по податку на прибуток на суму 105 000 грн. та 52 500 грн. штрафних санкцій.

Не погоджуючись з результатами перевірки, позивачем було надіслано податковому органу скаргу №51/01-2353КСМ від 24.09.2018 на акт перевірки та податкові повідомлення рішення № та НОМЕР_1 від 11.09.2018. За результатами розгляду скарги Державною Фіскальної Службою України рішенням №38141/6/99-99-11-01-01-25 від 23.11.2018 було скасовано податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2018 в частині збільшення грошового зобовязання з екологічного податку у сумі 1 151 831,86 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 287 957,97 грн., а податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 11.09.2018 залишено без змін. 06.12.2018 було видане нове податкове повідомлення-рішення з екологічного податку № на суму 575 915,93 грн. та штрафні санкції в розмір 143 978,97 грн.

ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» вважає, що відповідач неправомірно виніс податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2018, так як підприємством правомірно було дотримано податкового законодавства та віднесено сплачений ПДВ у сумі 583 333 грн. на субрахунок 944 «Сумнівні та безнадійні борги». В даний час немає правового механізму в податковому обліку, щоб зняти дану суму з витрат та відобразити в додатку РІ до декларації по прибутку, так як нормативна база, яка регулює порядок заповнення декларації на прибуток та додатків до неї, не передбачає таких випадків. Зменшення заборгованості по рахунку 68.1 «Розрахунки за авансами одержаними» стало підставою для списання заборгованості з рахунку 64.3.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 06.12.2018, то ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» просить його скасувати у звязку з наступним. До втрати чинності 15.07.2014 товариство керувалось постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.1999 №29 «Державні санітарні правила та норми 2. Комунальна гігієна. 2.7. ґрунт, очистка населених місць, побутові та промислові відходи, санітарна охорона ґрунту. «Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення їх класу небезпеки для здоров'я населення» ДСанПіН 2.2.7.029-99», згідно якої окалина відноситься до IV класу небезпеки. На сьогодні відсутній механізм визначення класу небезпеки відходів промисловим підприємствам, відсутня нормативна база та орган який міг би визначити їх клас. Це підтверджується розясненням Міністерством екології та природних ресурсів України у листі від 20.04.2016 №7/125416. У звязку з цим контролюючим органом неправомірно віднесено окалину до І класу небезпеки, і відповідно завищено ставку податку.

У відзиві на позовну заяву від 29.12.2018 (а. с. 77-86) представник відповідача не погоджується з даним позовом та вважає його безпідставним, оскільки перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 20, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248), Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 №291, Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 №141, пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток за II квартал 2016 року на суму 105 000,00 грн.; 2) підпункту 242.1.3 пункту 242.1 статті 242, пунктів 246.3, 246.4, 246.5 статті 246 Податкового кодексу України, статей 1, 26, 27 Закону України від 05.03.1998 №187/98-ВР «Про відходи», в результаті чого занижено екологічний податок на загальну суму 1 727 747,79 грн.

По першому порушенню відповідач зазначив, що по бухгалтерському обліку ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» відобразило операції, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, наступними записами: по Дебету paxунок 681 «Розрахунки за авансами одержаними» з Кредитом рахунок 311 «Поточні рахунки в національній валюті» на суму 3 500 000 грн.; по Дебету рахунок 944 «Сумнівні та безнадійні борги» з Кредитом рахунок 643 «Податкові зобов'язання» на суму 583 333,00 грн., проте це неправомірно. Згідно з даними бухгалтерського обліку «ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» резерв сумнівних боргів не створювався, заборгованість перед ТОВ «Клесівські Граніти» безнадійною (сумнівною) не визнана, а тому вищенаведене відображення платником витрат на субрахунку 944 «Сумнівні та безнадійні борги» на суму 583 333,00 грн. не підтверджується по суті здійсненої господарської операції та нормами чинного законодавства з ведення бухгалтерського обліку щодо відображення господарських операцій в облікових регістрах. Як зазначено в акті перевірки, ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» здійснено погашення кредиторської заборгованості шляхом повернення кредитору ТОВ «Клесівські граніти» в сумі 3 500 000,0 грн., а не списання (визнання) даної кредиторської заборгованості як безнадійної (сумнівної). При цьому, визнання кредиторської заборгованості безнадійною відображається бухгалтерським записом по Дебету рахунком 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості», що не було здійснено платником, а повернення отриманої суми попередньої оплати 3 500 000,00 грн. відображено по Дебету рахунком 681 «Розрахунки за авансами одержаними» з Кредитом рахунком 311 «Поточні рахунки в національній валюті».

Згідно Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 №141 (із змінами та доповненнями) суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість на дату одержання від покупців коштів або на дату отримання інших видів компенсацій вартості готової продукції (товарів, інших матеріальних і нематеріальних активів, робіт і послуг) відображаються: за кредитом субрахунку 641 «Розрахунки за податками», аналітичний рахунок «Розрахунки за податком на додану вартість», у кореспонденції з дебетом субрахунку 643 «Податкові зобов'язання».

ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» занижено фінансовий результат до оподаткування Звіту про фінансові результати за звітний період на суму 583 333 грн. так як в порушення вимог Інструкції №141 та пунктів 20, 21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», сума ПДВ в розмірі 583 333,0 грн. при поверненні раніше отриманого авансу в адресу покупця (ТОВ «Клесівські граніти) як попередня оплата, відображена в складі «Інших операційних витрат» згідно з бухгалтерським проведенням по Дебету субрахунку 944 «Сумнівні та безнадійні борги» з Кредитом 643 «Податкові зобов'язання».

Враховуючи вищенаведене, ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» на порушення вимог пунктів 20, 21 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 із змінами та доповненнями, Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 №141 із змінами та доповненнями, пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України завищено витрати у рядку 2180 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати за звітний період півріччя 2016 року, а саме II квартал 2016 року на суму 583 333,00 грн., чим занижено фінансовий результат до оподаткування Звіту про фінансові результати за даний звітний період на суму 583 333,00 грн.

По другому порушенню відповідач зазначив, що за період з 01.04.2016 по 31.03.2018 ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» задекларовано екологічного податку у сумі 38 598,59 грн. (за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення). За результатами проведеного аналізу звітів з використання матеріалів по цеху з виготовлення ланцюгів та ковальсько-пресовому цеху товариства в частині виходу із списаної на виробництво металопродукції встановлено, що загальна вага виробленої продукції, вага оприбуткованого як вторсировина металобрухту та безповоротних втрат металу, відображених у звітах з екологічного податку як забруднюючі речовини викинуті в атмосферне повітря, є нижчою, ніж вага металу, списаного на виробництво за даними виробничих звітів. На запит відповідача позивач повідомив, що при виготовленні товариством продукції з металопрокату у виробництві утворюються безповоротні відходи у вигляді окалини. Дані відходи відносяться до невикористовуваних вторинних матеріальних ресурсів, які не знаходять застосування через відсутність споживача для їх переробки. А тому, згідно технологічного процесу який діє на підприємстві, при переробці металопрокату на виготовлення продукції відходи у вигляді окалини не враховуються. Безповоротні відходи у вигляді окалини використовуються товариством як будівельні матеріали для засипання приямків після демонтажу обладнання.

Контролюючим органом встановлено відсутність ведення ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» бухгалтерського обліку за відходами виробництва - окалини, що, відповідно, свідчить про їх невизнання як матеріальних активів. ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» занижено екологічний податок (за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах) на суму 1 727 747,79 грн.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважає встановлення актом перевірки порушень є правомірними діями відповідача, а позовна заява по даних порушеннях є необґрунтованою.

21.01.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив. ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» не погоджується із висновками відповідача щодо правильності віднесення сплаченого ПДВ по рахунках в бухгалтерському обліку, а також вважає безпідставним донарахування податку на прибуток.

Щодо екологічного податку, то ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» розміщення відходів у вигляді окалини не проводить, а враховуючи те, що дана тип відходів не має негативних екологічних наслідків, використовує у господарській діяльності для засипання котлованів після демонтажу обладнання по мірі їх виникнення, без накопичення.

Крім того, відповідач всупереч пункту 250.12 статті 250 ПКУ, не залучивши за попереднім погодженням працівників у сфері охорони навколишнього природного середовища, самостійно визначив, що окалина позивачем «розміщується», що суперечить дійсності.

Податковим органом при винесенні податкового повідомлення-рішення застосовано ставку податку, встановлену на розміщення відходів І класу небезпеки, як на відходи, на які не встановлено клас небезпеки відповідно до статті 246 ПКУ та визначено зобовязання із сплати екологічного податку в розмірі 575 915,93 грн. та штрафні санкції в сумі 143 978,93 грн. Проте, на сьогоднішній день на державному рівні не затверджений перелік (класифікатор) відходів із встановленими класами небезпеки, що підтверджується листом №7/1254-16 Міністерства екології і природних ресурсів України «Щодо неможливості визначення класу небезпеки відходів».

Податковим органом, незважаючи на відсутність нормативного акту, що дозволяє визначити клас небезпечності відходів, самостійно, без посилання на будь-який нормативний акт, визначено, що окалина не підпадає під I-IV клас небезпеки та застосовано ставку, визначену пунктом 246.3 статті 246 ПКУ як за розміщення відходів І класу небезпеки.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення № від 06.12.2018 є протиправним та підлягає скасуванню.

30.01.2019 представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Як зазначено в акті перевірки, ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» здійснено погашення кредиторської заборгованості шляхом повернення в адресу кредитора ТОВ «Клесівські граніти» в сумі 3 500 000,00 грн., а не списання (визнання) даної кредиторської заборгованості як безнадійної (сумнівної). При цьому, визнання кредиторської заборгованості безнадійною відображається бухгалтерським записом по Дебету рахунком 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості», що не було здійснено платником, а повернення отриманої суми попередньої оплати 3 500 000,00 грн. відображено по Дебету рахунком 681 «Розрахунки за авансами одержаними» з Кредитом рахунком 311 «Поточні рахунки в національній валюті».

Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248) (далі - П(С)БО 16), визначені методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності. Згідно пунктів 20, 21 П(С)БО 16 до інших операційних витрат включаються: собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов'язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов'язаннями, що пов'язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об'єктів соціально-культурного призначення; інші витрати операційної діяльності. У відповіді на відзив ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» самостійно підтверджує, то факт, що відповідно до Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» списання безнадійної заборгованості з зобов'язання по податку на додану вартість в переліку витрат відсутня. Враховуючи зазначене, ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» самостійно визнає те, що заборгованість із зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 583 333,00 грн. перед ТОВ «Клесівські Граніти», яка відображена по бухгалтерському обліку записом по Дебету 944 «Сумнівні та безнадійні борги» з Кредитом 643 «Податкові зобов'язання» не повинна включатись до витрат підприємства.

Отже, ГУ ДФС у Волинській області правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 11.09.2018 № про визначення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 105 000,00 грн. та про застосування штрафних санкцій в розмірі 52 500,00 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення про донарахування екологічного податку, то відповідач зазначив, що відсутність документа про визначення класу небезпечності відходів окалин не свідчить про ту обставину, що окалина не є відходом та відповідно за розміщення якого не сплачується екологічний податок. Твердження позивача, що податковим органом неправомірно застосована ставка екологічного податку за розміщення відходів окалини, як за розміщення відходів І класу небезпеки, спростовується нормами пункту 246.3 статті 246 ПК України.

Відповідно до пункту 246.3 статті 246 ПК України за розміщення відходів, на які не встановлено клас небезпеки, застосовується ставка податку, встановлена за розміщення відходів І класу небезпеки. Отже, ГУ ДФС у Волинській області під час перевірки дійшло правомірного висновку, що при відсутності визначення класу небезпечності відходів застосовується ставка податку, встановлена за розміщення відходів І класу небезпеки.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву, та просив у їх задоволенні відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Ковельсільмаш» згідно інформації з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: 28.30 Виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 25.50 Кування, пресування, штампування, профілювання; порошкова металургія; 25.93 Виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 33.11 Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів; 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення.

В березні 2015 року позивачу надійшли кошти, як попередня оплата за продукцію, від покупця ТОВ «Клесівські граніти» в сумі 3 500 000,00 грн. Внаслідок цього у ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» виникли податкові зобовязання у вигляді податку на додану вартість в розмірі 583 333,00 грн., які були сплачені останнім (була зареєстрована податкова накладна).

Дані операції були відображені підприємством у бухгалтерському обліку таким чином: по Дебету рахунок 311 «Поточні рахунки в національні валюті» з Кредитом рахунок 681 «Розрахунки за авансами одержаними» - на суму 3 500 000,00 грн. отримання попередньої оплати; по Дебету рахунок 643 «Податкові зобовязання» з Кредитом рахунок 64.1.3 «Розрахунки з ПДВ» - на суму 583 333,00 грн. на суму попередньої оплати виписана податкова накладна.

31.05.2016 ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» повернуло 3 500 000,00 грн. попередньої передоплати ТОВ «Клесівські граніти», а станом на дату цих розрахунків останнє вже перестало бути платником ПДВ. Внаслідок чого у позивача залишилось зайво сплачене податкове зобовязання з ПДВ на суму 583 333,00 грн.

Дані операції були відображені підприємством у бухгалтерському обліку таким чином: по Дебету рахунок 681 «Розрахунки за авансами одержаними» з Кредитом рахунок 311 «Поточні рахунки в національній валюті» - на суму 3 500 000,00 грн. повернення передплати за договором; по Дебету рахунок 944 «Сумнівні та безнадійні борги» з Кредитом рахунок 643 «Податкові зобов'язання» - на суму 583 333,00 грн. списано дебіторську заборгованість.

Відповідно до пунктів 77.1, 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників в податків за 2018 рік, на підставі наказу ГУ ДФС у Волинській області від 07.06.2018 №2118 відповідачем проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2018, валютного законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 по 31.03.2018.

14.08.2018 за результатами вищезазначеної перевірки було складено акт №12737/14-09/31533318 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2018, валютного за період з 01.04.2016 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 по 31.03.2018 (а. с. 12-36).

11.09.2018 на підставі акту контролюючим органом винесені податкові повідомлення-рішення №, № (а. с. 38).

28.09.2018 позивач направив Державній фіскальній службі України скаргу на зазначені акт та податкові повідомлення-рішення.

23.11.2018 Державна фіскальна служба України за результатами розгляду скарги позивача винесла рішення про результати розгляду скарги №38141/6/99-99-11-01-01-25, яким скасувала податкове повідомлення-рішення від 11.09.2018 № у частині збільшення грошового зобовязання з екологічного податку у сумі 1 151 831,86 грн. та застосування штрафу у сумі 287 957,97 грн., а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкове повідомлення-рішення від 11.09.2018 № залишила без змін, а скаргу частково задовольнила (а. с. 39-42).

06.12.2018 на підставі рішення Державної фіскальної служби України відповідачем було винесене нове податкове повідомлення-рішення №001499140, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього обєктах на суму 719 894,90 грн. включно із штрафними (фінансовими) санкціями (а. с. 37).

Позивач не погоджується з винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями та просить їх скасувати.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755- IV (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України обєктом оподаткування податком на прибуток є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.2 статті 44 ПК України).

У відповідності до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій в силу частини першої статті 9 Закону №996-XIV є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інструкція про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Міністерством Фінансів України №291 від 30.11.1999 (далі Інструкція №291) встановлює призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов'язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім банків, бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб (далі - підприємства). Ведення позабалансових рахунків здійснюється за простою системою (без застосування методу подвійного запису).

Безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позивної давності.

Дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату.

Сумнівний борг це поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує невпевненість у її погашенні боржником (пункт 4 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість»).

Згідно вимог Інструкції №291 на субрахунку 944 «Сумнівні та безнадійні борги» узагальнюється інформація про нарахування резерву сумнівних боргів на заборгованість, яка є фінансовим активом, про суму списаної безнадійної заборгованості в разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів та про суму списаної безнадійної заборгованості, щодо якої створення резерву сумнівних боргів не передбачено. При цьому облік резервів за сумнівною дебіторською заборгованістю, щодо якої є ризик неповернення, обліковується на рахунку 38 «Резерв сумнівних боргів».

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено, що «ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» резерв сумнівних боргів не створювало, заборгованість перед ТОВ «Клесівські Граніти» безнадійною (сумнівною) не визнана, а тому вищенаведене відображення платником витрат на субрахунку 944 «Сумнівні та безнадійні борги» на суму 583 333,0 грн. не підтверджується по суті здійсненої господарської операції та нормам чинного законодавства з ведення бухгалтерського обліку щодо відображення господарських операцій в облікових регістрах.

Отже, так як позивачем сума передоплати ТОВ «Клесівські Граніти» була повернута, а сума податкового зобовязання з ПДВ по даних операціях згідно законодавства не може відображатися безнадійна заборгованість, відтак віднесення даної суми в бухгалтерському обліку на субрахунок 944 «Сумнівні та безнадійні борги» є протиправним.

В пункті 1.3 Інструкції №141 передбачено виключний перелік випадків в яких суми ПДВ відносяться до витрат. При цьому даною інструкцією не передбачено відображення у складі витрат сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість, нарахованих при отриманні попередньої оплати.

Також нормами пунктів 20, 21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (далі - П(С)БО 16), а також нормами Інструкції №141 не визначено відображення в складі «Інших операційних витрат» сум податкового зобов'язання з ПДВ по операціях з повернення коштів в адресу покупця як попередня оплата.

Згідно пунктів 20, 21 П(С)БО 16 до інших операційних витрат включаються: собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов'язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов'язаннями, що пов'язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об'єктів соціально-культурного призначення; інші витрати операційної діяльності.

Отже, враховуючи викладене, ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» занижено фінансовий результат до оподаткування за звітний період на суму 583 333,00 грн., так як неправомірно віднесено суму податкового зобовязання з ПДВ до інших операційних витрат.

Враховуючи вищенаведене, податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2018 винесене на підставі чинного законодавства і не підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 06.12.2018, то суд приходить до висновку, що воно підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 9.1.5 пункту 9.1 статті 9 ПК України екологічний податок відноситься до загальнодержавних податків.

Екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 01.04.2009 (підпункт 14.1.57 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до пункту 240.1 статті 240 ПК України платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються:

240.1.1. викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення;

240.1.2. скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти;

240.1.3. розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання);

240.1.4. утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені);

240.1.5. тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк.

Об'єктом та базою оподаткування з екологічного податку є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; обсяги та види забруднюючих речовин, які скидаються безпосередньо у водні об'єкти; обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання; обсяги та категорія радіоактивних відходів, що утворюються внаслідок діяльності суб'єктів господарювання та/або тимчасово зберігаються їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк; обсяги електричної енергії, виробленої експлуатуючими організаціями ядерних установок (атомних електростанцій). База оподаткування податком за викиди двоокису вуглецю за результатами податкового (звітного) року зменшується на обсяг таких викидів у розмірі 500 тонн за рік (стаття 242 ПК України).

Відповідно до пункту 250.1 статті 250 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу.

Згідно пункту 249.1 статті 249 ПК України суми податку обчислюються за податковий (звітний) квартал платниками податку.

Відповідно до підпункту 14.1.223 пункту 14.1 статті 14 ПК України розміщення відходів - постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів.

Як встановлено судом, ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» розміщення відходів у вигляді окалини у спеціально відведених для цього місцях не проводить, а використовує у господарській діяльності для засипання котлованів після демонтажу обладнання по мірі їх виникнення без накопичення.

Згідно пункту 249.6 статті 249 ПК України суми податку, який справляється за розміщення відходів (Прв), обчислюються платниками самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів розміщення відходів, ставок податку та коригуючих коефіцієнтів за формулою визначеною даною статтею ПК України.

Відповідно до пункту 250.12 статті 250 ПК України для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Відповідач при проведенні перевірки ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» не залучив за попереднім погодження вказаних працівників у сфері охорони навколишнього середовища, а самостійно визначив обсяги розміщення відходів (окалини), що суперечить вимогам вказаної норми.

Ставки податку передбачені статтею 246 ПК України, а пунктом 246.2 цієї ж статті встановлено, що ставки податку за розміщення відходів, які встановлюються залежно від класу небезпеки та рівня небезпечності відходів, їх передбачено чотири класи: І - надзвичайно небезпечні; ІІ високо небезпечні; ІІІ - помірно небезпечні; ІV мало небезпечні.

При винесенні податкового повідомлення-рішення відповідач, керуючись пунктом 246.3 статті 246 ПК України застосував ставку податку, встановлену на розміщення відходів І класу небезпеки, як на відходи, на які не встановлено клас небезпеки.

До 15.07.2015 визначення класу небезпеки відходів регулювалося Постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.1999 року №29 про затвердження «Державних санітарних правил та норм», яка втратила чинність.

На даний час згідно ОСОБА_3 екологічної безпеки та поводження з відходами Міністерства екології та природних ресурсів від 20.04.2016 №7/1254-16 відсутній нормативно-правовий акт, який регулює процедуру визначення класу небезпеки відходів.

Податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно застосовано пункт 246.3 статті 246 ПК України. Відсутність на даний час нормативного документу на державному рівні, яким повинен бути затверджений перелік (класифікатор) відходів із встановленими класами небезпеки не може мати наслідком прирівнювання будь-яких видів відходів до надзвичайно небезпечних. Дана норма не може застосовуватись у період, коли відсутній нормативний документ, що розділяє відходи за ступенем небезпеки, так як це призводить до порушення прав субєктів господарювання і призводить до завищення суми екологічного податку, який підлягає сплаті останніми.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем при визначенні суми податкового зобовязання з екологічного податку ТОВ «ВО «Ковельсільмаш» згідно пункту 249.6 статті 249 ПК України було неправомірно визначено обсяг відходів (окалини) в тоннах без залучення відповідних органів, а також застосована ставка податку, яка порушує права субєкта господарювання.

Судом також взято до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Відповідачем при винесенні податкового повідомлення-рішення № від 06.12.2018 були допущені порушення при встановленні зобовязання з екологічного податку, а саме проведено розрахунок податкового зобовязання з екологічного податку з встановленими вище порушеннями.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 06.12.2018 винесене з порушеннями, а тому підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частини першої та частини другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення № від 06.12.2018, а відтак адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Ковельсільмаш» необхідно стягнути судовий збір в сумі 10 798,42 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення №7418 від 05.12.2018 (а. с. 2).

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 06 грудня 2018 року №.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Ковельсільмаш» (45007, Волинська область, місто Ковель, вулиця Варшавська, будинок 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ) судовий збір в розмірі 10798 (десять тисяч сімсот девяносто вісім) гривень 42 копійки.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2019 року.

Суддя Ф. А. Волдінер