Справа № 120/4546/18-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 березня 2019 р. Справа № 120/4546/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 8, а/с258) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що в жовтні 2018 вона звернулась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, додавши до клопотання ряд необхідних документів.

Листом від 19.11.2018 за №17023/0-4944/0/95-18 «Щодо розгляду клопотань» відповідач повідомив позивачу щодо необхідності погодження викопіювання з планово-картографічного матеріалу у відділі у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Вважаючи, що відповідач належним чином не здійснив розгляд поданого клопотання, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 14.12.2018 відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02.01.2019 стороною відповідача на адресу суду направлено відзив щодо заявлених позовних вимог за вх. №135 з якого слідує, що останній заперечує та просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на наступне.

23.10.2018 ОСОБА_1 звернулась з колективним клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га., на території села Писарівка Вінницького району Вінницької області. Зокрема, зазначено, що згідно розпорядження Вінницької РДА Вінницької області від 04.12.2012 за №1525, земельна ділянка щодо якої позивач бажає отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою, перебуває у власності іншої особи.

Відповідно до інформації, наданої відділом у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, на зазначені в колективному клопотанні земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку позивача, ТОВ «ЮЗС «Альянс» розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність громадянам вищенаведених земельних ділянок для ведення садівництва на території Писарівської сільської ради. Розпорядженням Вінницької райдержадміністрації № 1525 від 04.12.2012 даний проект затверджений та 147 громадянам передано у власність земельні ділянки для ведення садівництва на території Писарівської сільської ради. Тобто, державна реєстрація земельної ділянки здійснювалась після затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельних ділянок відповідним органом. За наведеного, на публічній кадастровій карті відсутні відомості про земельну ділянку, на яку претендує позивач. Однак, відповідно до зазначеного розпорядження та додатків до нього земельна ділянка, яка зазначена на графічних додатках, поданих разом з клопотанням позивачем під №12, відповідає ділянці під номером 92-93 на викопіюванні з плану території, що передана у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 З огляду на те, що земельна ділянка, на яку бажає отримати дозвіл позивач передана у приватну власність відповідно до розпорядження уповноваженого органу, Головне управління правомірно відмовило позивачу у ненаданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, відповідачем вказано, що положення ч. 7 ст. 118 ЗК України не встановлюють обов'язку приймати рішення, зокрема, про відмову у наданні дозволу саме у формі наказу.

Виходячи з викладеного, Головне управління правомірно відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

02.01.2019 від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду, оскільки, в позовній заяві не зазначено адреси та місця проживання позивача, лише вказано абоненську скриньку її представника. Тобто, не можливо встановити, чи відомо позивачу про даний спір. Вказана заява, в судовому засіданні 22.02.2019 останнім не підтримувалась, тому залишена судом без розгляду.

Разом з тим, 02.01.2019 представником відповідача через канцелярію суду подано заяву, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та виклик позивача ОСОБА_1 для надання особистих пояснень, з метою недопущення порушення прав і законних інтересів позивача.

Ухвалою від 15.01.2019 вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання та визнано явку позивача обовязковою в судове засідання.

В ході підготовчого судового засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Натомість, представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог. Учасники зауважили, що інші клопотання/заяви та докази відсутні, тому, вважають за можливе закінчити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

22.02.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.2019.

В судове засідання учасники справи не з'явились, будучи належним чином повідомленні про час, дату та місце судового засідання.

11.03.2019 представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представником відповідача, в свою чергу, подано заяву про розгляд справи без його участі, щодо позовних вимог заперечує, позицію викладену у відзиві підтримує в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За наведеного вище, суд дійшов висновку про розгляд справи в письмовому провадженні за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем обставини та обґрунтування, вказані відповідачем у відзиві на позов мотиви, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

23.10.2018 позивач звернулась до відповідача з колективним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Разом із тим, листом від 19.11.2018 за №17023/0-4939/0/95-18 відповідач повідомив позивача, що з метою зясування інформації щодо правового статусу земельної ділянки їй необхідно погодити викопіювання з планово-картографічного матеріалу у відділі у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Вважаючи, що отриманий від відповідача лист з пропозицією не є рішенням субєкта владних повноважень, що в свою чергу свідчить про неналежний розгляд її клопотання, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 цієї статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу, може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом із тим, як слідує із матеріалів справи, відповідачем відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з підстав, що не передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника відповідача як на підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на те, що спірна земельна ділянка передана у власність іншій особі, оскільки належних доказів на підтвердження наведеної обставини ним не надано.

Так, відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що розпорядженням Вінницької РДА Вінницької області від 04.12.2012 за №1525 передано у власність земельні ділянки громадянам для ведення садівництва на території Писарівської сільської ради, за межами населеного пункту, в тому числі і земельну ділянку щодо якої позивач бажає отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою, передана у власність іншій особі. При цьому посилається на положення п.13-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 за №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», яким визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об'єднання земельних ділянок.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно вимог ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час прийняття Вінницькою РДА Вінницької області розпорядження від 04.12.2012 за №1525, на яке покликається відповідач, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. При цьому, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, згідно положень ч.1 ст. 126 Земельного кодексу України, в редакції від 01.01.2002, є державний акт.

Таким чином, лише сам факт прийняття Вінницькою РДА Вінницької області розпоряджень: №1443 від 09.11.2012, яким надано дозвіл громадянам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території Писарівської сільської ради, за межами населеного пункту та №1525 від 04.12.2012, яким передано у власність земельні ділянки громадянам для ведення садівництва на території Писарівської сільської ради, за межами населеного пункту не може свідчити про те, що спірна земельна ділянка на яку претендує позивач передана у власність іншій особі. В даному випадку, належним доказом набуття особою права власності на земельну ділянку мали б бути відомості, які засвідчують факт видачі відповідній особі держаного акту на право власності на спірну земельну ділянку, які відповідачем під час розгляду справи не надано, як і не повідомлено про причини, за яких відповідні докази не можуть бути надані.

Крім того, визначаючись щодо заявлених позовних положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Зазначені представником відповідача обставини не передбачені даними положеннями як підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Щодо посилань представника позивача на недотриманням відповідачем форми рішень, які б мали бути прийняті за наслідками розгляду поданої позивачем заяви, то суд зазначає наступне.

Суд вказує, що статтею 118 ЗК України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо, так само, як і не визначено того, яка саме відповідь може вважатись повною та мотивованою.

Разом із тим, Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 за №333, чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

За правилами п. 8 цього ж Положення, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Так, відповідно до норм ст.118 ЗК України, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Позивач звернувся до відповідача з клопотанням саме в порядку ст.118 ЗК України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Водночас, за результатами розгляду такого клопотання відповідачем був направлений лише лист «Щодо розгляду клопотання», без прийняття будь-якого рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за №381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 24 квітня 2018 року по справі №802/1534/17-а, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин на виконання ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, лист відповідача від 19.11.2018 за №17023/0-4940/0/95-18 наданий у відповідь на клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою за змістом та формою не може вважатись «відмовою» у розумінні частини 7 статті 118 ЗК України, та є протиправним.

З огляду на викладене також слід зазначити, що відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд клопотання, свідчить про те, що цей орган не прийняв жодного рішення з тих, які він повинен ухвалити за законом.

В рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі, суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названим критерієм.

Тому, з метою належного захисту прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у спосіб та порядок, визначені статтею 118 Земельного кодексу України та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути звернення позивача в порядку, передбаченому статтею 118 Земельного кодексу України.

В силу ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населеного пункту Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.10.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населеного пункту Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) згідно із квитанцією 0.0..1 від 03.12.2018.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (21050, м. Вінниця, РНОКПП - НОМЕР_1); Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63, код ЄДРПОУ - 39767547).

Рішення в повному обсязі складено: 25.03.2019

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна