Справа № 810/4451/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4451/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року

у справі №810/4451/18 (розглянуту у порядку спрощеного провадження)

за позовом ОСОБА_2

до Княжицької сільської ради Броварського району Київської області

про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність 40 сесії 7 скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 27.06.2018 та скасувати рішення 40 сесії 7 скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 27.06.2018 №761 в частині надання дозволу виконавчому комітету Княжицької сільської ради Броварського району Київської області на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60га в комунальну власність для сінокосіння і випасання худоби в селі Княжичі;

- зобов'язати Княжицьку сільську раду Броварського району Київської області винести на засідання чергової сесії Княжицької сільської ради Броварського району Київської області та розглянути заяву ОСОБА_2 від 11.05.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства площею 0,60 га в адміністративних межах села Княжичі Броварського району Київської області.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з метою реалізації свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,60 га, звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території села Княжичі Броварського району Київської області в межах населеного пункту. Проте його заяву відповідачем було розглянуто раніше, ніж розглянуто питання щодо надання виконавчому комітету сільської ради дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення тієї земельної ділянку, яку він просив надати йому для приватизації, у зв'язку з чим, на думку позивача, Княжицька сільська рада не мала жодних правових підстав не надавати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою, а передавати бажану земельну ділянку у комунальну власність виконавчого комітету.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції протиправно не враховано, що Княжицька сільська рада незаконно відмовила йому в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та передала вибрану ним для відведення земельну ділянку в комунальну власність.

Відповідачем відзив (заперечення) на апеляційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 травня 2018 року позивач звернувся до Княжицької сільської ради із заявою (вх. №217) про отримання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,60 га, яка розташована на території Княжицької сільської ради Броварського району Київської області.

До клопотання позивач додав: графічні матеріали щодо земельної ділянки на території села Княжичі по вулиці Лесі Українки площею 0,60 га.; лист №312 від 06.04.2018 на №98 від 23.02.2018.

З копії протоколу ІІ пленарного засідання 40 сесії Княжицької сільської ради VII скликання, наявного в матеріалах справи, вбачається, що відповідач розглянув звернення позивача, 27.06.2018, однак рішення на користь позивача не прийняв.

Водночас, 27.06.2018, відповідач на вищезазначеному пленарному засіданні прийняв рішення №761 (40-VII) «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в комунальну власність для сінокосіння і випасання худоби в с. Княжичі» яким надано дозвіл виконавчому комітету Княжицької сільської ради замовити розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га в комунальну власність для сінокосіння і випасання худоби в селі Княжичі Броварського району Київської області.

Листом від 10.07.2018 № 650 Княжицька сільська рада Броварського району Київської області повідомила позивача про те, що його заява була розглянута на засіданні комісії агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села, яке відбулось 06.06.2018, питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення відведення земельної ділянки площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства в селі Княжичі у власність позивача, було винесене на розгляд чергової сесії сільської ради, однак на пленарному засіданні, яке відбулось 27.06.2018, для позитивного вирішення питання позивача не вистачило достатньої кількості голосів.

18.07.2018 відповідач, листом за № 678, повторно повідомив позивача про те, що його заяву від 11.05.2018 було розглянуто на засіданні комісії агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села, яке відбулось 06.06.2018 та пленарному засіданні сільської ради 27.06.2018, але для позитивного вирішення його питання не вистачило достатньої кількості голосів. Крім того, відповідач, також, повідомив позивача про те, що на вказаному пленарному засіданні 27.06.2018 було прийнято рішення №761 (40-VII) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га в комунальну власність для сінокосіння і випасання худоби в селі Княжичі Броварського району Київської області.

Позивач, не погодившись з такими діями відповідача, а також з прийнятим рішенням про передачу, вибраної ним земельної ділянки, у комунальну власність, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Княжицька сільська рада, приймаючи рішення про надання дозволу Виконавчому комітету Княжицької сільської ради Броварського району Київської області на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га у комунальну власність для сінокосіння та випасання худоби, діяла на підставі, в межах та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність регулюється статтею 117 Земельного кодексу України.

За правилами частини першої цієї статті, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частина друга статті 117 Земельного кодексу України передбачає, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об'єктів у комунальну власність.

Жодних інших заборон чинним законодавством не встановлено.

Водночас, за правилами частини третьої статті 83 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об'єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об'єктів тощо), за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність.

Отже, з урахуванням викладеного, Княжицька сільська рада Броварського району Київської області, не мала жодних правових підстав для того, щоб відмовити Виконавчому комітету Княжицької сільської ради у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у комунальну власність земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи рішення від 27.06.2018 №761 (40-VІІ) про надання виконавчому комітету Княжицької сільської ради дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в комунальну власність для сінокосіння і випасання худоби в селі Княжичі, відповідач діяв у межах своїх повноважень, на підставі чинного законодавства, правомірно і обґрунтовано, задовольняючи потреби територіальної громади села Княжичі.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу, що стаття 118 Земельного кодексу України, яка визначає порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами, передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб'єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, оскільки є лише одним з таких послідовних етапів.

Водночас, за приписами статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (статті 126 ЗК України).

При цьому, способи захисту прав на земельні ділянки закріплені у статті 152 ЗК України.

Так, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При цьому, частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла на день звернення до суду) визначала, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Аналогічні положення закріплені на даний час у частині першій статті 5 діючої редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що саме у зв'язку з рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушуються права позивача.

Разом з тим, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на користування чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов'язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суд повинен встановити, в чому полягає порушення прав позивача рішенням відповідача.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 808/7064/14. Верховний Суд у постанові зазначив про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користуванні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за своєю правовою природою є індивідуальним актом застосування норм права (правозастосовчим актом індивідуальної дії), який за юридичними наслідками відноситься до правоконстатуючих актів (констатує факт надання згоди), є виконаним в силу самого факту його прийняття, а тому є таким, що вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як адміністративний акт, що вичерпав свою дію, не може бути скасований чи змінений.

Аналогічна правова позиція розкрита в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в якому суд Конституційний Суд України постановив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Виходячи з аналізу наведених норм у сукупності, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Княжицька сільська рада, приймаючи рішення про надання дозволу Виконавчому комітету Княжицької сільської ради Броварського району Київської області на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га у комунальну власність для сінокосіння та випасання худоби, діяла на підставі, в межах та у спосіб, визначені чинним законодавством, у зв'язку з чим позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність 40 сесії 7 скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 27.06.2018 та скасування рішення 40 сесії 7 скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 27.06.2018 №761 в частині надання дозволу виконавчому комітету Княжицької сільської ради Броварського району Київської області на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60га в комунальну власність для сінокосіння і випасання худоби в селі Княжичі задоволенню не підлягає.

Додатково, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки позовна вимога про зобов'язання відповідача винести на засідання та розглянути заяву позивача від 11.05.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, дозвіл на розробку проекту землеустрою, якої, було надано виконавчому комітету є похідною від вимоги щодо скасування рішення Княжицької сільської ради від 27.06.2018 №761 (40-VІІ), вона також не підлягає задоволенню.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі про те, що відповідачем було порушено право на замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства в селі Княжичі колегія суддів не бере до уваги оскільки право на замовлення проекту залежало від волевиявлення самого позивача.

Посилання позивача на ту обставину, що на сесії Княжицької сільської ради 27.06.2018 його заяву розглянуто раніше ніж розглянуто питання щодо надання виконкому Княжицької сільської ради дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не мала жодних правових підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою колегія суддів не приймає до уваги.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Колегія суддів зазначає, що Княжицька сільська рада, приймаючи рішення про надання дозволу Виконавчому комітету Княжицької сільської ради Броварського району Київської області на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га у комунальну власність для сінокосіння та випасання худоби діяла як власник землі, якому законодавством надано право приймати рішення про передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб .

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, Княжицька сільська рада Броварського району Київської області приймаючи рішення від 27.06.2018 №761 (40-VII) «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в комунальну власність для сінокосіння і випасання худоби в с. Княжичі» здійснювала свої дискреційні повноваження.

Доводи апелянта про те, що Княжицька сільська рада Броварського району Київської області повинна була прийняти рішення, яким задовольнити саме його заяву (вх. №217) про отримання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,60 га, яка розташована на території Княжицької сільської ради Броварського району Київської області колегія суддів вважає необґрунтованими.

Також, колегія суддів наголошує на тому, що голосування депутатів 7 скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області щодо неприйняття рішення на користь позивача не свідчить про бездіяльність, оскільки вони висловили свою позицію під час голосування шляхом прийняття рішення на користь сільської громади. Правові підстави для зобов'язання винести на засідання чергової сесії та повторно розглянути заяву позивача відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Крім того, згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як :вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин;

Отже, відповідач приймаючи рішення про надання дозволу Виконавчому комітету Княжицької сільської ради Броварського району Київської області на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га у комунальну власність для сінокосіння та випасання худоби діяла виключно в інтересах територіальної громади.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 21 березня 2019 року.