Справа № 160/257/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 березня 2019 р. Справа № 160/257/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бондар М.В.

при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представників відповідачів Ткаченко А.О., Пантелеєвої Г.С.

розглянувши у підготовчому засіданні у місті Дніпрі питання щодо можливості розглядув порядку адміністративного судочинства справи за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправними та скасування висновку і рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач) звернувся до Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради (далі - відповідач-1), Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради (далі - відповідач-2), в якій просить:

- визнати неправомірним та скасувати висновок управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 14.12.2018 року про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю, ОСОБА_6, для тимчасового виїзду за межі України;

- визнати неправомірним та скасувати рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради №506 " Про затвердження висновку управління-служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, для її тимчасового виїзду за межі України" від 18.12.2018 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 18.12.2018 року позивачем отримано рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради №506 " Про затвердження висновку управління-служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, для її тимчасового виїзду за межі України". Позивач вважає вказане рішення незаконним, оскільки воно прийнято на підставі висновку управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 14.12.2018 року, який в свою чергу зроблено на підставі документів, які не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 04.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Від Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач-2 просить суд відмовити у задоволенні позову, у звязку з тим, що для прийняття оскаржуваного рішення мало істотне значення подання ОСОБА_6 документів про несплату аліментів позивачем на отримання свого сина.

Представник відповідача-1 надав до суду відзив на позов, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову та в обґрунтування своєї позиції зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач-1 діяв у спосіб та у межах, передбачених чинним законодавством, а відтак доводи позивача є необґрунтованими.

В підготовчому засіданні 19.03.2019 року судом поставлено на розгляд питання щодо можливості розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Позивач в підготовчому засіданні 19.03.2019 року зазначив, що розгляд цієї справи підсудний адміністративному суду. Представник відповідача-1 у підготовчому засіданні зазначила, що розгляд справи має відбуватись в адміністративному суді. Представник відповідача-2 залишили вирішення вказаного питання на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

З матеріалів справи встановлено, що 14.12.2018 року Управлінням-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради складено висновок №11/3561-01-18 «Про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, для тимчасового виїзду за межі України», і 18.12.2018 року Виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Дніпрі ради прийнято рішення №506 «Про затвердження висновку управління-служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, для її тимчасового виїзду за межі України».

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_4 до суду з позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, далі - КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частина 1 стаття 4 КАС України).

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частина 1 статті 4 КАС України).

У відповідності до пункту 2 частини 2 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Так, предметом у цій справі є правомірність висновку управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 14.12.2018 року та рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради №506 від 18.12.2018 року, які, на думку позивача, прийняті на підставі документів, які містять недостовірні дані та без його участі, що є неприпустимим при вирішенні питання підтвердження місця проживання дитини.

Правовий статус органів опіки та піклування, їх завдання та функції визначено, зокрема, главою 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), главою 19 Сімейного кодексу України (далі - СК України), Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року за № 866 (далі - Порядок № 866).

За приписами пункту 3 Порядку № 866 органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об'єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім'ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей.

Частиною 4 статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Отже, оскаржувані висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчими документами та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такі висновок та рішення не порушує прав та обов'язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в процесі якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, у тому числі і оспорюваних висновку та рішення органу опіки та піклування, які не мають наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини.

Крім того, як встановлено судом, обставини щодо визначення місця проживання дитини є предметом розгляду цивільної справи №183/7856/18 у Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області.

З огляду на викладене та враховуючи, що оскаржувані висновок та рішення складені відповідним органом опіки та піклування на реалізацію саме положень СК України для вирішення питання судом щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає, що у даному випадку відповідачі діяли не як суб'єкти владних повноважень.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2018 року у справі № 500/6325/17 та від 04.08.2018 року у справі № 496/4271/16-а.

Частина 2 статті 79 Цивільного кодексу України передбачає, що рішення органу опіки та піклування може бути оскаржено до відповідного органу, якому підпорядкований орган опіки та піклування, або до суду.

Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, в тому числі, з сімейних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 8 частини другої статті 18 СК України встановлено, що способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Статтями 160, 161, 162 СК України передбачено право батьків на визначення місця проживання дитини.

З огляду на викладене, враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позов подано на захист особистих немайнових прав позивача, зокрема, прав на визначення місця проживання дитини, а відтак даний спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, зважаючи на те, що спір у даній справі не є публічно-правовим, а випливає з сімейних правовідносин та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, провадження у справі №160/257/19 підлягає закриттю.

На підставі частини 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн., що підтверджується квитанцією №8171 від 22.01.2019 року.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що справа підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачену суму судового збору у повному обсязі у розмірі 1536,80 грн.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 238, статтями 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №160/257/19 за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправними та скасування висновку і рішення - закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Повернути ОСОБА_4 з Державного бюджету України сплачену суму судового збору у розмірі 1536 (одна тисяча п'ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок згідно квитанції №8171 від 22.01.2019 року.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки, встановлені статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала в повному обсязі складена 25 березня 2019 року.

Суддя М.В. Бондар