Справа № 214/8405/18
Суддя: Чернова Н. В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/8405/18
2-а/214/64/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2019 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі судового засідання Звада Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного письмового провадження адміністративну справу №214/8405/18 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до інспектора Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2018 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАВ №772576 від 04.12.2018 року, винесену щодо ОСОБА_1 лейтенантом поліції Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції Дніпропетровської області ОСОБА_3 у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Предявлені вимоги мотивовано тим, що 04.12.2018 року інспектором поліції ОСОБА_3 було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови слідує, що ОСОБА_1 04.12.2018 року о 06-28 годин, керуючи транспортним засобом, порушив п.14.6 ПДР України, а саме здійснив обгін ближче ніж 50 метрів перед нерегульованим пішохідним переходом. З зазначеною постановою позивач не згоден, оскільки правопорушення він не вчиняв, а матеріалах справи, на його думку, відсутні будь-які докази, що свідчать про вчинення ним адміністративного правопорушення. При цьому, запис на бодікамеру АЕ00160, долучений до матеріалів справи, не може бути належним доказом порушення ним ПДР України, адже не показує справжню відстань до пішохідного переходу. Також, представник позивача зазначає, що під час складання оскаржуваної постанови, поліцейський не зясував всіх обставин справи, не прийняв до уваги пояснення водія, не залучив свідків. У звязку з викладеним, представник позивача вважає, що винесена постанова є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з предявленими позовними вимогами, в порядку ст.47 КАС України, 18.01.2019 року, відповідач інспектор Венгерак Я.М. подав відзив на позовну заяву (а.с.13-16), в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у звязку із законністю та обґрунтованістю винесеної ним постанови. Свої заперечення мотивував тим, що 04.12.2018 року під час патрулювання по вул. Бикова в Саксаганському районі м. Кривого Рогу ним був помічений транспортний засіб Daewoo д.н.з. НОМЕР_1, який здійснив маневр обгону ближче, ніж за 50 метрів перед нерегульованим пішохідним переходом, чим порушив п.14.6 ПДР України. Відповідач не погоджується з твердженням позивача з приводу того, що останній не вчиняв адміністративного правопорушення, оскільки відеозапис не може бути належним доказом, адже не показує справжньої відстані до пішохідного переходу. Вказує, що на відео чітко вбачається, як позивач починає виконувати маневр обгону до пішохідного переходу і закінчує після нього, тобто, останній, у будь-якому разі, виконував обгін ближче 50 метрів до пішохідного переходу, на ньому та після пішохідного переходу. Відповідач пояснює, що, після того, як були помічені ознаки вчинення позивачем правопорушення, він зупинив автомобіль, підійшов до нього, представився та повідомив про порушення водієм ПДР України. Після цього, попросив предявити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб, зачитав позивачу його права та, переконавшись, що вимоги ст.278 КУпАП виконані, перейшов до розгляду справи. Під час розгляду справи, від позивача жодного клопотання не надходило. За результатами розгляду справи, ним було застосовано до водія адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, позивачу були розясненні його права, передбачені ст.268 КУпАП та право і порядок оскарження постанови, згідно з ст.ст.287-289 КУпАП. Інспектор вважає винесену ним постанову законною та обґрунтованою, оскільки в ній чітко описане скоєне позивачем правопорушення, а тому він діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Позивач та його представник правом на участь в судовому засіданні не скористались, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності відповідача.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу без сторін на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 04.12.2018 року поліцейським Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 винесено постанову серії ЕАВ №772576 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, у звязку з порушенням ним п.14.6 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. в дохід держави (а.с.6).

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 04.12.2018 року водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_2, по вул. Бикова, 21 в м. Кривому Розі, здійснив маневр обгону ближче, ніж за 50 метрів перед нерегульованим пішохідним переходом, чим порушив п.14.6 ПДР України.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором поліції ОСОБА_3, як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім розясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення від 04.12.2018 року та оглянутим судом відеозаписом з боді-камери на диску DVD-R. Жодних зауважень, заяв або клопотань стосовно цієї обставини, ОСОБА_1 не зазначено, а тому суд не бере до уваги твердження, зазначені у позовній заяві з приводу того, що інспектором поліції під час розгляду справи та винесення щодо нього постанови про накладення адміністративного стягнення було порушено його права, у тому числі і право на захист.

Разом з цим, оскільки предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення, перевіряючи правомірність її винесення субєктом владних повноважень, суд зобовязаний перевірити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Як видно з положень ч.3 ст.288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення іншого органу (посадової особи) може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У свою чергу, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст.9 КАС України,розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно з п.1.10 ПДР України, пішохідний перехід ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2, 5.36.1, 5.36.2, 5.37.1, 5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1, 1.14.2, 1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки шириною тротуарів чи узбіч;

Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

У відповідності до п.14.6в ПДР України, обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

Із системного аналізу вказаних норм слідує, що визначальною умовою настання адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП є порушення водієм правил обгону на спеціальній ділянці автодороги, у тому числі на пішохідному переході.

Як слідує з постанови у справі про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 допустив обгін автомобіля на пішохідному переході, де згідно з приписами п.14.6в ПДР України, це заборонено.

Обґрунтовуючи відсутність складу адміністративного правопорушення та відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 посилається на те, що запис з боді-камери поліцейського не може бути належним доказом, адже не показує справжню відстань до пішохідного переходу. Однак, такі посилання позивача не приймаються судом до уваги.

Так, за наслідками дослідження цього відеозапису, судом беззаперечно встановлено, що позивач, рухаючись на своєму автомобілі НОМЕР_3, почав маневр обгону в безпосередній близькості від пішохідного переходу, здійснив його на переході, та закінчив вже після його перетину.

Окрім того, як видно з вказаного відеозапису, під час розгляду інспектором справи щодо ОСОБА_1, останній намагався умовити поліцейського не притягати його до адміністративної відповідальності за те, що він здійснив обгін на пішохідному переході, просив винести щодо нього постанову за те, що він порушив правила користування ременями безпеки за ст.121 КУпАП, оскільки вказане правопорушення тягне з собою адміністративне стягнення у меншому розмірі, ніж за ч.2 ст.122 КУпАП. Вказані обставини, суд оцінює як згоду ОСОБА_1 з тим, що ним було дійсно вчинене адміністративне правопорушення, а саме обгін автомобіля на пішохідному переході ближче ніж за 50 м.

Зазначені обставини та обсяг зібраних у справі доказів є свідченням доведеності вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, що ставиться йому у провину, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Саме по собі субєктивне ставлення позивача до своїх дій, суд розцінює як обраний ним спосіб судового захисту прав, що судом оцінюється критично.

Доводи позивача щодо залишення інспектором поза увагою пояснень водія, суд також не приймає до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, з відеозапису чітко видно, як інспектор вислухав пояснення водія та в їх спростування надав ОСОБА_4 для огляду запис з реєстратора автомобіля патрульної поліції.

Суд також не приймає до уваги доводи позивача щодо порушення його прав та створення неможливості їх реалізації в повному обсязі, виходячи з того, що позивачем не зазначено, які саме його права було порушено чи обмежено їх реалізацію з боку відповідача та в чому саме це полягало, враховуючи, що сам факт звернення ОСОБА_4 до суду з цим позовом є наслідком реалізації визначеного ст.268 КУпАП права на оскарження ним постанови по справі про адміністративне правопорушення, положення якої інспектором Венгераком Я.М. розяснено йому належним чином.

В рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року Європейський суд з прав людини вказав, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п.2 ст.90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв'язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Так, відповідно до положень п.п.1.3, 1.5, 1.7 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Водії зобовязані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

Отже, Правилами дорожнього руху України зобовязано водіїв транспортних засобів дотримуватись певних вимог для забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі.

Положеннями ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Судом встановлено, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст.278, 280, 283 КУпАПта процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року.

Отже, враховуючи встановлені під час судового розгляду справи факту порушення позивачем вимог п.14.6 ПДР України, суд приходить до висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Окремо суд звертає увагу на рішення, ухвалене Європейським судом з прав людини 29.06.2007 року у справі "О'Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства", відповідно до якого будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

З вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, дотримання порядку їх вчинення та законність прийнятого рішення, а права й інтереси позивача не порушено, та враховуючи, що при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв у відповідності з вимогами КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а винесена ним постанова є законною, тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ухвалення судом рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до ст.288 КУпАП, в силу ч.5 ст.94 КАС України судові витрати підлягають компенсації за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до інспектора Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його ухвалення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Чернова