Справа № 824/12/19-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

15 березня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/12/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Маренича І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Бідней О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача-1 Мар'яна С.А.,

представника відповідача-2 Остафійчука Я.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста Чернівці про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста Чернівці, у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення №145/6 від 27.03.2018 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради "Про затвердження конкурсної документації та проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста Чернівці";

- визнати протиправним та скасувати рішення Конкурсної комісії з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Чернівці в частині визначення переможцем конкурсу щодо будинків по "ЛОТУ №4", оформлене протоколами засідань №11 від 09.07.2018 року та №13 від 12.08.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення №411/16 від 07.08.2018 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради "Про призначення ТОВ "Єврокомунбуд" управителем багатоквартирних будинків житлового фонду міста Чернівці по "ЛОТУ №4" і внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 12.03.2014 року №68/3".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що рішення №145/6 від 27.03.2018 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради "Про затвердження конкурсної документації та проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста Чернівці є незаконним, оскільки Виконавчий комітет Чернівецької міської ради порушив процедуру проведення конкурсу з призначення управителя, так як обов'язок оголошувати та проводити конкурс з призначення управителя багатоквартирного будинку виникає на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку із проханням призначення управителя. Виконавчий комітет Чернівецької міської ради не мав права оголошувати конкурс з призначення управителя з власної ініціативи.

Окрім цього, позивач вказала, що вона є співвласницею багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в даному будинку, що підтверджується правовстановлюючими документами: свідоцтвом про право власності на квартиру від 18.02.1999 року. В даному будинку не створено ОСББ. Вона не надавала згоди на призначення конкурсу з визначення управителя, не брала участі в будь-яких заходах щодо надання такої згоди співвласниками будинку АДРЕСА_1

Вважає, призначення конкурсу з визначення управителя без волевиявлення на те співвласників багатоквартирного будинку є порушенням права власності співвласників цього будинку.

Стосовно рішення Конкурсної комісії з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Чернівці в частині визначення переможцем конкурсу щодо будинків по "ЛОТУ №4", оформлене протоколами засідань №11 від 09.07.2018 року та №13 від 12.08.2018 року позивач зазначила, що конкурс проведений упереджено в інтересах одного конкурсанта, а також у вищезазначених протоколах Конкурсної комісії відсутня інформація про перевірку відомостей наданих конкурсантами у заявах та конкурсних пропозиціях.

У зв'язку з вищенаведеними порушеннями, рішення №411/16 від 07.08.2018 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради "Про призначення ТОВ "Єврокомунбуд" управителем багатоквартирних будинків житлового фонду міста Чернівці по "ЛОТУ №4" і внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 12.03.2014 року №68/3" є протиправними та підлягає скасуванню.

Ухвалами суду від 08.01.2019 року та від 22.01.2019 року адміністративний позов залишено без руху.

29.01.2019 року позивачем виправлено недоліки адміністративного позову, у зв'язку із чим відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі на 09:00 год. 18.02.2019 року.

14.02.2019 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради (далі - відповідач 1 або Виконком Чернівецької міської ради) подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач-1 заперечує проти позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.

Так, позивач вказує, що рішення №145/6 від 27.03.2018 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради "Про затвердження конкурсної документації та проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста Чернівці" є протиправним, однак відповідач-1, це твердження вважає безпідставним, оскільки воно не ґрунтується на вимогах Законів, що визначають підстави та порядок призначення управителя багатоквартирного будинку. Зокрема, позивач в своїх позовних вимогах посилається на порушення п. 6 розділу VI Закону України "Про житлово - комунальні послуги" проте, під час прийняття оспорюваного рішення, відподвідач-1 керувався зовсім іншим Законом, а саме Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", який є чинним та регулював дані правовідносини на момент винесення оспорюваного рішення. Тобто доводи позивача стосовно вищезазначеного порушення є хибними і її права даним рішенням не порушені.

Стосовно аргументів позивача щодо порушення процедури проведення конкурсу з призначення управителя, а також про відсутність прав відповідача-1 проводити конкурс з власної ініціативи після 10.12.2017 року, Виконком Чернівецької міської ради вважає їх також безпідставними, оскільки позивач не була учасником даного конкурсу, не подавала організатору заяву до участі у конкурсі, і навіть не була присутня під час проведення конкурсу. Тобто твердження позивача щодо упередженого відношення стосовно одного з конкурсантів є необґрунтованими. Вказаним рішенням права позивача також не порушено.

Щодо рішення №411/16 від 07.08.2018 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради "Про призначення ТОВ "Єврокомунбуд" управителем багатоквартирних будинків житлового фонду міста Чернівці по "ЛОТУ №4" і внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 12.03.2014 року №68/3", відповідач-1 зазначив, що дані рішення не стосується безпосередньо позивача, ними не вирішено питань її прав, свобод та законних інтересів, тобто вказаним рішення права позивача знову не було порушено.

З урахуванням вищезазначеного, Виконавчий комітет Чернівецької міської ради вважає, що оскільки права та інтереси позивача не порушені оскаржуваними рішеннями, звернення до суду ОСОБА_1 є безпідставним та в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

27.02.2019 року від Конкурсної комісії з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Чернівці (далі - відповідач-2 або Конкурсна комісія) надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач-2 заперечує проти позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.

Так, відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об'єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради на території якої розташований даний будинок. Тобто доводи позивача щодо неправомірності рішення №145/6 від 27.03.2018 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради "Про затвердження конкурсної документації та проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста Чернівці" є необґрунтованими.

Також зазначив, що твердження позивача про те, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради є нормативно-правовим актом є безпідставним, оскільки зазначене рішення визначає лише умови проведення конкурсу по об'єктах житлового фонду м. Чернівці та визначення переможця, вони не розраховані на довгострокове та багаторазове застосування, рішенням встановлюються правила конкурсу, які розповсюджують свою дію лише на його учасників.

Аргументи позивача щодо порушення процедури проведення конкурсу з призначення управителя, Конкурсна комісія вважає безпідставними, оскільки відповідач-2 здійснив перевірку наявності необхідних документів у наданих конкурсних пропозиціях конкурсної документації. Окрім того зазначив, що протоколи конкурсної комісії не є нормативно - правовими актами, оскільки не регулюють суспільні відносини, а спрямовані на визначення на конкурентних засадах управителя багатоквартирного будинку житлового фонду.

Відповідач-2 також вказує, що позивач, як споживач послуг, не позбавлений права спільно з іншими співвласниками будинку прийняти рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком або про обрання іншого управителя, а також має право разом з іншими співвласниками довгостроково розірвати такий договір, попередивши про це управителя, призначеного на конкурсних засадах, не пізніше як за два місяці до розірвання договору.

З урахуванням вищезазначеного, Конкурсна комісія вважає, що оскільки права та інтереси позивача не порушені оскаржуваними рішеннями, звернення до суду ОСОБА_1 є безпідставним та в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

15.03.2019 року відповідач-1 в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження по адміністративній справі у зв'язку з відсутністю порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Відповідач-2 підтримав дане клопотання

Позивач та представник позивача щодо заявленого клопотання заперечували.

Статтею 183 КАС України визначено перелік рішень, які суд може прийняти у підготовчому засіданні. Так, відповідно до ч. 2 ст. 183 КАС України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:

1) залишення позовної заяви без розгляду;

2) закриття провадження у справі;

3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За результатами підготовчого засідання, суд вважає, що наявні підстави для постановлення ухвали про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обгрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України встановлено, що звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. А тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам), є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду містить правові наслідки для позивача.

У свою чергу заінтересованість також повинна мати об'єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

За змістом ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно такої особи.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що право на звернення до суду, гарантоване Конституцією України, та, зокрема, закріплене в Кодексі адміністративного судочинства України, має ґрунтуватися на реальному порушенні прав особи з боку суб'єкта владних повноважень, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання незаконним (протиправним) рішення органу місцевого самоврядування є заінтересованість позивача.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а ) порушено ( щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися);

б) або порушується (щодо протиправних діянь, які тривають);

в) або створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або майбутньому часі);

г) або є інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує про необхідність з'ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу.

Всупереч цього, позивачем не доведено, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №522/3665/17, а також Великою Палатою Верховного суду від 06 червня 2018 року у справі №800/489/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №9901/415/18, від 06 лютого 2019 року у справі №9901/815/18.

Згідно із ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відноси, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

За визначенням, наведеним у п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб'єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте чи прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства").

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Крім того, указане рішення є актом індивідуальної дії, який породжує права та обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом кола суб'єктів), яким його адресовано.

Позивачем у позові та в судовому засіданні не наведено обставин, які б свідчили про те, що прийняття відповідачами оскаржуваних рішень породжує для нього (позивача) будь-які права та обов'язки.

Окрім того, позивач посилається на практику окружних адміністративних судів, а саме: рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі №818/1550/18, постанови Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №818/1551/18, та ухвали Касаційного адміністративного суду по справі №818/1550/18 (№К9901/68176/18).

Як вбачається з даних адміністративних справ, позивачем по справах є товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія"Сумитехнобудсервіс", який в свою чергу є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Тобто, в даному випадку він є суб'єктом правовідносин та звернувся до суду за захистом своїх прав. Тому суд не бере до уваги надану практику позивачем.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що рішення Виконкому Чернівецької міської ради та Конкурсної комісії з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Чернівці підлягає оскарженню у судовому порядку, але право на їх оскарження має право тільки конкурсанти, як суб'єкти даних рішень. Особи, які не є суб'єктами даного рішення не наділені правом на оскарження рішень Виконкому Чернівецької міської ради .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В ухвалі Великої Палата Верховного Суду у справі за №800/335/17 (провадження №11-262заі18) суд вважає, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити у контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, що взагалі не підлягають судовому розгляду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Конкурсної комісії з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Чернівці визнання протиправними та скасування рішень.

Стосовно судових витрат.

З огляду на те, що провадження у адміністративній справі №824/12/19-а закрито, враховуючи положення ст. 143 КАС України, п. 5 ч. 1 ст. 7 Законом України "Про судовий збір", суд приходить до висновку, що сплачена позивачем сума судового збору підлягає поверненню.

З огляду на викладене та керуючись статтями 183, 238, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Клопотання представника відповідача Виконавчого комітету Чернівецької міської ради - задовільнити.

2. Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста Чернівці про визнання протиправними та скасування рішень - закрити.

3. Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2305,20 відповідно до квитанції №89 від 03.01.2019 року

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Ухвалу в повному обсязі складено 20 березня 2019 р.

Суддя І.В. Маренич