Справа № 500/3871/17
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Одеса Справа № 500/3871/17

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Іванов Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради про визнання протиправною бездіяльність відповідача, що виразилася у відмові перерахунку щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2015-2017 роки; зобов'язання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 3870 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2015 рік; зобов'язання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4730 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 5360 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2017 рік; стягнення з відповідача на 75000 грн. у якості компенсації моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.07.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2018 року справу передано на розгляд Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року прийнято до провадження справу №500/3871/17.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради про визнання протиправної бездіяльності, стягнення грошової допомоги в частині визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2015 року та до 5 травня за 2016 року відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та має щорічно до 5 травня отримувати разову допомогу у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Він як учасник бойових дій повинен був отримати до 05 травня 2017 року щорічну разову грошову допомогу у розмірі 6560 грн., проте Управлінням праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради сплачено лише 1200 грн. та неправомірно відмовлено у перерахунку та виплаті грошової допомоги у розмірі 6560 грн.

Представником Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня у 2017 р. позивачу як учаснику бойових дій, була здійснена відповідно до Постанови КМУ від 05.04.2017 р. № 223 Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги передбаченої Законами України Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань у розмірі 1200,00 грн. Відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, фінансування витрат, повязаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Позивач та представник відповідача до суду не зявились, про дату, час та місце засідання були повідомлені належним чином, та надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутності підстав для його задоволення.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та інвалідів війни.

В травні 2017 року Управлінням праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 223 Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та Законом України Про жертви нацистських переслідувань виплачено позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 1200,00 грн..

Відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно пункту 26 розділу VІ "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин від 28.12.2014 року №79-VІІІ) норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, у таких розмірах: учасникам бойових дій - 1200 гривень.

Вказані положення Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 є чинними, та не визнані Конституційним судом України неконституційними.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-11/2012 від 25.01.2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин 1, 2, 3 статті 95, частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини 2 статті 124, частини 1 статті 129 Конституції України, пункту 5 частини 1 статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини 1 статті 9 КАС України, в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік, та інших законів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Великода проти України висловив правову позицію, відповідно до якої зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинно переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, судом встановлено, що питання щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, розміри виплати у якій встановлено в конкретному розмірі і є незмінними, а відтак, Управлінням праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради, у спірних правовідносинах, діяв на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією, Закономи, та підзаконними нормативно-правовими актами України.

При цьому, суд приймає до уваги посилання позивача на положення Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, оскільки вказаний нормативно-правовий акт до спірних правовідносин застосовується з урахуванням приписів Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" № 79-VIII, який прийнятий пізніше.

У рішенні Конституційного суду України по справі №18/183-97 від 03 жовтня 1997 року зазначено, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується акт, який діяв у часі раніше.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 577/3721/17 (№К/9901/509/17) та в постанові від 03.04.2018 року по справі № 520/14823/16-а (№ К/9901/29440/18).

При цьому вищевказаний висновок Верховного Суду в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, виплативши позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 1200,00 грн. Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради діяло на підставі, у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2017 рік відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум 5360 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 1-3 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пленум Верховного суду України у Постанові №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначив, що відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позивачем моральної шкоди в наслідок неправомірних дій відповідача, а тому суд вважає, що у задоволенні даних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ч. 3 ст. 7, ст.ст.9, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити..

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Пятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та з урахуванням п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Е.А.Іванов

.