Справа № 0440/6624/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2019 року Справа № 0440/6624/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н. В.
за участі секретаря судового засіданняЗелецького Р.Р.
представника позивача представника відповідача Лотанюк С.В. Волошиної В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позиція відповідача аргументована правомірністю прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Так, представник відповідача зазначив, що під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань, що стали предметом оскарження контролюючим органом встановлено правопорушення, яке полягало у неврахуванні, неутриманні та несплаті КПТМ «Криворіжтепломережа», як податковим агентом, до або під час виплати заробітної плати, нарахованої у 2015-2017 рр. (повторно, втретє і більше протягом 1095 днів) на користь найманих працівників на загальну суму 51 750 033, 76 грн., та, як наслідок, податку на доходи фізичних осіб, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил сплати (перерахування) податків за ст. 127 Податкового кодексу України та пені за ст. 129 Податкового кодексу України.
У судове засідання від 14.01.2019р. прибули представники сторін та звернулись до суду із заявами в порядку ч. 7 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України щодо початку розгляду справи по суті після закінчення підготовчого судового засідання.
Суд усною ухвалою, проголошеною у судовому засіданні від 14.01.2019р. та відображеною секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 14.01.2019р. ухвалив закінчити підготовче провадження по справі та перейти до розгляду справи по суті, продовжити перевірку наявних у матеріалах справи доказів 30.01.2019р. о 11:00 год.
Представник позивача прибула у судове засідання 30.01.2019р. позов підтримала та надала пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві (в т.ч. виправленої), відповіді на відзив та поясненнях на заперечення.
Представник відповідача у судовому засіданні від 30.01.2019р. проти задоволення позову заперечував, надавши обґрунтування аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив і поясненнях.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, виходячи із системного аналізу положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та матеріалів справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, мотивуючи це наступним.
У даному акті податковий орган дійшов до висновку щодо порушення КПТМ «Криворіжтепломережа», зокрема, п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, ст. 168, п.п. 176.2 «а» ст. 176 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) у розмірі 49 057 698, 56 грн.
-п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 57.1 ст. 57, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 «а» ст. 176 Податкового кодексу України в частині не сплати до бюджету узгодженого грошового зобов'язання з ПДФО в розмірі 51 750 033, 76 грн. у встановлений строк, а саме: до або під час виплати заробітної плати, нарахованої за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. на користь найманих працівників.
Не погодившись із даним рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку, звернувшись із скаргою до Державної фіскальної служби України (вих. №1662/04 від 05.06.2018р.).
Не погодившись із винесеним Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області податковим повідомленням-рішенням, КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулось до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України - платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку (п.37.2. ст.37 Податкового кодексу України).
У відповідності до п.п. 14.1.156 і п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно із приписами п.п. 14.1.180. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України - грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.
Згідно із приписами п.п. 168.1.6 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України - для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "Граничний термін сплати до бюджету" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).
Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Пунктом 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України визначено, що строком сплати податку та збору визначається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податків і завершується останнім днем строку протягом якого такий податок.
Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом (пункт 57.1 статті Податкового кодексу України), тобто у строки вказані у статті 168 Податкового кодексу України.
Таким чином, положення Податкового кодексу України чітко визначають момент узгодження грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб та строки перерахування податку до бюджету. У разі несплати сум узгоджених грошових зобов'язань у строки, встановленні податковим законодавством, вони набувають статусу податкового боргу і платник податків несе відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків перерахування податку.
Так, в ході перевірки відповідачем встановлено, що першою з дій стали виплати заробітної плати, а сплата податку відбувалася з порушенням строку, саме після виплати заробітної плати, оскільки згідно наданих платником журналів-ордерів і відомостей по рахункам 663, 6411, виписок банку та інтегрованої картки платника в АІС «Податковий блок» по КПТМ «Криворіжтепломережа» встановлено, що узгоджене грошове зобов'язання з ПДФО в розмірі 51 750 033,76 грн. в порушення п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст.16, п. 57.1. ст. 57 , п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України не сплачено до бюджету у встановлений строк, а саме: до або під час виплати заробітної плати, нарахованої за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. на користь найманих працівників.
Відповідальність платників податків за податкові правопорушення регламентується главою 11 Податкового кодексу України, яка серед іншого, передбачає відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків (стаття 126 Податкового кодексу України) та за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати (стаття 127 Податкового кодексу України).
Відповідно до статті 126 Податкового кодексу України - у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Вказане правопорушення полягає у виконанні платником податків обов'язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов'язання після закінчення встановлених Податковим кодексом України строків їх сплати, тобто таке порушення може мати місце, якщо контролюючий орган встановить, що платник податків сплатив узгоджене грошове зобов'язання, але несвоєчасно.
Відповідно до ст. 110 Податкового кодексу України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 111.2 статті 111 Податкового кодексу України визначено, що фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків у джерела виплати визначено ст. 127 Податкового кодексу України.
Згідно зі статтею 127 Податкового кодексу України - ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Відповідальність за правопорушення, передбачене статтею 127 Податкового кодексу України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов'язків платником податків (податковим агентом).
В такому випадку контролюючий орган за результатами перевірки визначає суму грошового зобов'язання платнику податків та застосовує штраф у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
В тому випадку, коли аналогічні дії, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Положення ст. 127 Податкового кодексу України є спеціальними щодо нарахування, утримання та/або сплаті до бюджету податків у джерела виплати.
Відповідно до п. 127.1. ст.127 Податкового кодексу України - ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.
Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.
Водночас, суд не вбачає у вказаних діях позивача повторності, оскільки відповідні порушення податкового законодавства були виявлені однією перевіркою, а відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення визначено розмір штрафу на підставі статті 127 Податкового кодексу України, тобто за ненарахування, неутримання та/або несплату податку на доходи фізичних осіб взагалі, нараховано з ознаками повторності та як за такі, що здійснені втретє.
Натомість коли мають місце нарахування, однак несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 вказаного кодексу. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 10.11.2015р. у справі № 21-2919а15 та від 22.03.2016р. у справі № 21-3694а15 та підтримано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2018р. по справі №П/811/618/17.
Так, позивач зазначив, що підприємство не заперечує факту несвоєчасності сплати ПДФО та не заперечує, що за порушення норм податкового законодавства до позивача має бути застосовано 25 відсотків штрафу, оскільки згідно із п. 115.1 ст. 115 Податкового кодексу України - у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо, однак у даному випадку існує одне триваюче порушення щодо несвоєчасної сплати податку з доходів фізичних осіб.
Слід також зазначити, що загальною нормою, якою врегульовано питання штрафних (фінансових) санкцій у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання є стаття 123 Податкового кодексу з п.123.1 якої у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетних відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Водночас, щодо наданих КПТМ «Криворіжтепломережа» до суду копій висновків експертів, слід зазначити, що наведені висновки не можуть бути взятими до уваги як належні й допустимі докази на підтвердження обґрунтованості заявленої позивачем позиції з огляду на наступне.
Так, у висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за №4498/4499-18 від 10.09.2018р. (по справі №0440/5774/18) зазначено, що на експертне дослідження в частині несплати до бюджету узгодженого грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 51 750 033, 76 грн. надано лише акт перевірки, однак жодних первинних документів зі спірного питання експерту не надано, у зв'язку з чим наданий висновок не відповідає вимогам ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно із вимогами ч. 3 ст.101 Кодексу адміністративного судочинства України - висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Натомість, вищезазначені висновки складені до відкриття провадження у даній справі, а, отже, не відповідають вимогам, встановленим вищезазначеною нормою.
Підсумовуючи вищенаведене, надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд зазначає, згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм законодавства та встановлених судом обставин справи, суд вважає, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення в частині нарахування позивачу штрафних санкцій (зокрема, сум штрафу у розмірі 50 та 70 відсотків) у розмірі 23 782 280, 42 грн. - відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку.
Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» у відповідній частині заявлених підприємством вимог.
З огляду на викладене, позов Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова