Справа № 2040/5437/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 р.Справа № 2040/5437/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Бегунца А.О. , Подобайло З.Г. ,

при секретарі судового засідання Машурі Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 (повний текст складено 17.10.2018, головуючий суддя І інстанції Мороко А.С., м.Харків) по справі № 2040/5437/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 402-1303 від 06.04.2017 про сплату ОСОБА_1 земельного податку за 2017 рік у сумі 31933,40 грн. за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 позовні вимоги задоволено (а.с. 137-141). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 402-1303 від 06.04.2017 з земельного податку за 2017 рік, яким визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 31933 грн. 40 коп. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, неповним з»ясуванням обставин справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень: підвалу №ХХ, ХХІІ-ХХІХ, першого поверху №Y, YІІ, 18-35, 1/5 частини приміщень спільного користування першого поверху №ІІІ, другого поверху №І, ІІ, 10, третього поверху №1 загальною площею 1298,8 кв.м., що складає 24/100 частини в літ. "А-3", за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2003, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.15,16).

Крім того, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.07.2006 позивачу належать нежитлові приміщення підвалу № 41, № 42, першого поверху № 49, № 51, 1/4 частини місць спільного користування: підвалу № ХХХ, ХХХІ, ХХХІІ, першого поверху № XV, XVI, 50, другого поверху № IV, V, третього поверху № ІІІ, IV, що складає площу428 кв.м., загальною площею 702,5 кв.м. в літ. "А-3", за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 17,18).

06.04.2017 Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення № 402-1303, яким визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 31933,40.

12.06.2018 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив податковий орган надати інформацію про те, чи виносились та чи направлялись у період з 2015 по 2018 включно на адресу позивача податкові-повідомлення рішення про сплату ним земельного податку за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та на погашення яких саме зобов'язань ОСОБА_1 по сплаті земельного податку спрямовані кошти у розмірі 83082,18 грн, сплачені позивачем у період з 01.07.2015 по 01.08.2017, зокрема, чи не були спрямовані вказані кошти на оплату земельного податку за земельну ділянку площею 1298,9 кв.м. за вказаною адресою.

18.06.2018 відповідач повідомив представника позивача листом № 6292/ФОП/20-40-13-09-23, що протягом 2015-2018 ОСОБА_1 нарахований земельний податок за ділянку за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: 2015 рік - 21022,93 грн (ППР № 9261-15 від 30.06.2015), 2016 рік - 11231-1303 грн (ППР №9261-15 від 15.08.2016), 2017 рік - 31933,40 грн (ППР № 402-1303 від 13.06.2017), 2018 рік - 31933,40 грн (ППР № -2038 від 14.03.2018).

ОСОБА_1, не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності винесеного податкового повідомлень-рішень повідомлення-рішення № 402-1303 від 06.04.2017.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю, зокрема, земельного податку здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України, яким визначено порядок оподаткування земельних ділянок і перелік пільг по земельному податку.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп.14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно п.п. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про земельні ділянки, зокрема як нормативна грошова оцінка: значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з пп. 8 п. 22 цього Порядку.

Відповідно до п.2-1 Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», на отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.

Судовим розглядом встановлено, що п. 3 рішення 7 сесії Харківської міської ради 11 скликання, від 22.02.2017 № 566/17 "Про внесення змін до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 №1209/13 "Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з додатком 9 Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 за № 1647/29777.

Зі змісту апеляційної скарги встановлено, що податковим органом здійснено розрахунок земельного податку на підставі самостійно визначеного у податкових розрахунках земельного податку позивача, який подавався ОСОБА_1, як фізичною особою-підприємцем в період з 2004 по 2006 роки та з яких вбачається, що позивачем визначено площу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, згідно договору від 25.01.2003 в розмірі 1298,8 кв.м.

Контролюючим органом земельний податок, нарахований ОСОБА_1 склав: (291,18*1,249*1,433*1,06)*2,5*1,78*1%*1000*0,1299=31933,40 грн, з яких: 2,5 - Кф (землі громадського призначення), 1,78 - Км2 зональний коефіцієнт, 0,1299 - площа земельної ділянки в гектарах.

Проте, показники площі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, які визначені позивачем в розрахунках земельного податку з 2006 по 2017 рік могли змінитися, будь-яких інших доказів, які б використовувались при нарахуванні позивачу податкового зобов'язання з земельного податку відповідачем до суду не надано.

Суд зазначає, що відповідно до п.286.6 ст. 286 Податкового кодексу України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно з п. 287.8 ст.287 Податкового кодексу України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15141 від 31.03.2003, позивачу на праві приватної власності належить нежитлові приміщення підвалу №ХХ, ХХІІ-ХХІХ, першого поверху №Y, YІІ-IX, 18-35, 1/5 частина приміщень спільного користування першого поверху №ІІІ, другого поверху №І, ІІ, 10, третього поверху №1 загальною площею 1298,8 кв.м., що складає 24/100 частини в літ. "А-3", за адресою АДРЕСА_1.

Нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_1, в якій знаходяться належні ОСОБА_1 нежитлові приміщення є триповерховою будівлею із цокольним поверхом, в якій знаходяться нежитлові приміщення, які належать іншим фізичним та юридичним особам.

Враховуючи викладене, при розрахунку земельного податку податковим органом має враховуватись площа земельної ділянки пропорційно площі приміщень, які належать позивачу.

Проте, контролюючим органом, в порушення ст. 286, 287 Податкового кодексу України, розрахунок земельного податку зроблений із застосуванням показника загальної площі нежитлових приміщень, належних позивачу та прирівняно її до площі земельної ділянки в розмірі 1,1299 га.

Крім того, доводи викладені в апеляційній скарзі про не звернення позивача до контролюючого органу з метою проведення звірки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки приписами Податкового кодексу України передбачено право, а не обов'язок платника податку для відповідного звернення.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року по справі № 2040/5437/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц З.Г. Подобайло