Справа № 507/926/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2019 року

м. Київ

справа №507/926/17

адміністративне провадження №К/9901/22671/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мороз Л.Л.,

суддів: Анцупової Т.О., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції справу № 507/926/17

за позовом ОСОБА_1 до Любашівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - Любашівське ОУ ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Любашівського ОУ ПФУ

на постанову Любашівського районного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Дармакуки Т.П. та

ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Єщенка О.В., суддів Димерлія О.О., Бойка А.В., -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Любашівського ОУ ПФУ від 05 липня 2017 року №431;

- зобов'язати Любашівське ОУ ПФУ перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), на пенсію по інвалідності згідно Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ, Закон про державну службу 1993 року відповідно) з 04 липня 2017 року з урахуванням заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) на підставі Довідки від 04 липня 2017 року №1681/01-15/01, складових заробітної плати за червень місяць 2017 року та за період з 01 травня 2016 року по 30 червня 2017 року, на підставі довідок від 04 липня 2017 року №1682/01-15/01, №1683/01-15/01.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку в Любашівському ОУ ПФУ та отримує пенсію по інвалідності, призначену згідно з Законом № 1058-IV. У липні 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про переведення його із пенсії по інвалідності, призначену згідно із Законом № 1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 3723-ХІІ. Проте відповідач безпідставно відмовив, вказуючи на те, що пенсії по інвалідності, а також пенсії державним службовцям, які не мають права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, призначаються за нормами Закону № 1058-IV, як передбачено статтею 90 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII, Закон про державну службу 2015 року, відповідно).

Любашівський районний суд Одеської області постановою від 12 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року, задовольнив позовні вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону №3723-XII, оскільки у позивача наявний загальний та спеціальний стаж, крім того позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців.

25 листопада 2017 року Любашівське ОУ ПФУ звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Любашівського районного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року, ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивна тим, що згідно пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визначено право державних службовців за певних умов на призначення пенсії за віком відповідно статті 37 Закону № 3723-ХІІ. На одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли 62 роки, а також особи, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 29 листопада 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 28 лютого 2019 року призначив вказану справу до розгляду в судовому засіданні на 19 березня 2019 року.

Від учасників справи (позивача і відповідача) до суду касаційної інстанції надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Пунктом 2 частини другої статті 345 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявним у справі матеріалами та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) перебуває на обліку в Любашівському ОУ ПФУ та отримує пенсію по інвалідності, призначену згідно Закону № 1058-IV.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивач працював на посадах, віднесених до посад державної служби в періоди: з 25 грудня 1996 року до 28 вересня 1998 року в Любашівському районному фінансовому відділі; з 28 вересня 1998 року до 20 вересня 1999 року - в Любашівській міжрайонній державній податковій інспекції; з 20 вересня 1999 року по 14 травня 2005 року в Любашівській районній державній адміністрації; з 05 квітня 2006 року по 21 вересня 2006 року в Любашівській районній раді; з 06 листопада 2006 року по 22 квітня 2009 року в Державній податковій інспекції у Київському районі м. Одеси; з 22 квітня 2009 року по 28 серпня 2012 року в Любашівській міжрайонній державній податковій інспекції Одеської області; з 28 серпня 2012 року по 26 лютого 2016 року в Любашівській районній державній адміністрації. Загальний стаж державного службовця становить понад 18 років (а.с.14-25).

Згідно довідки МСЕК №574395, виданої 23 вересня 2013 року, ОСОБА_1 встановлено безстроково ІІ групу інвалідності загального захворювання (а.с.30).

26 лютого 2016 року за розпорядженням голови РДА від 22 лютого 2016 року №12/Кд-2016 року позивача звільнено із займаної посади в Любашівській районній державній адміністрації відповідно до статті 10 Закону України від 09 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації».

04 липня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності, призначену згідно із Законом № 1058-ІV, на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Рішенням від 05 липня 2017 року №431 Любашівське ОУ ПФУ відмовило ОСОБА_1 у задоволенні вказаної заяви.

Як на підставу для відмови позивачу у призначені пенсії за правилами Закону № 3723-ХІІ Любашівське ОУ ПФУ послалось на те, що пенсії по інвалідності, а також пенсії державним службовцям, які не мають права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, призначаються за нормами Закону № 1058-ІV як передбачено статтею 90 Закону №889-VІІІ.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Згідно зі статтею 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім'ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об'єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статті 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами частини дев'ятої статті 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Тобто особи зі стажем державної служби 10 і більше років, яким була встановлена інвалідність I або II групи, за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV, мали право на отримання пенсії по інвалідності у розмірах, визначених частини першої статті 37 Закону про державну службу 1993 року.

Відмовляючи позивачу у переході з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 3723-ХІІ, пенсійний орган послався на те, що пенсії державним службовцям, які не мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону про державну службу 1993 року, призначаються за нормами Закону № 1058-IV, як передбачено статтею 90 Закону про державну службу 2015 року.

Проте, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

До набрання чинності Законом про державну службу 2015 року, право не пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ виникало у осіб, визнаних інвалідами І або ІІ групи з моменту набуття ними 10-річного стажу державної служи та за умови припинення державної служби. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії або переведення на неї.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону про державну службу 1993 року, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

За встановленими у цій справі обставинами, позивач на час припинення державної служби (26 лютого 2016 року) мав всі необхідні умови для призначення пенсії по інвалідності відповідно до частини дев'ятої статті 37 Закону № 3723-ХІІ, а саме: був визнаний особою з інвалідністю ІІ групи у період перебування на державній службі, мав 18 років стажу державної служби, тобто мав необхідний 10-річний стаж роботи для призначення відповідної пенсії, а отже з моменту припинення державної служби у позивача виникло право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаної частини статті 37 Закону про державну службу 1993 року.

Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» установлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що закони мають бути чіткими і зрозумілими, закони не повинні бути суперечливими, а у випадку недостатньої чіткості чи суперечливості норм права вони мають тлумачитися на користь невладного суб'єкта (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії»).

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, правильними висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог, оскільки оспорюване рішення відповідача є не правомірним, з огляду на мотиви викладені у цій постанові.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Верховний Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції і погоджується з його висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Любашівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Любашівського районного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року у справі № 507/926/17 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

Т.О. Анцупова

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду