Справа № 804/9010/16
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2019 року Справа № 804/9010/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Наталії Василівни
за участі секретаря судового засіданняТрошиної А.С.
представника позивача представника відповідача Косенко М.Л. Агаджанян О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,-
ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення форми "Ф" від 26.10.2016 року № 1676-13, яким ОСОБА_5 (код ІНН НОМЕР_1) визначено суму грошового зобов'язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.
В обґрунтування позову, позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість оскаржуваного рішення про нарахування транспортного податку, так вказане рішення винесено в порушення вимог ст. 267 Податкового кодексу України, оскільки прийнято після 01.07.2016 року. Також, зазначає, що бюджетним періодом, в якому починає застосовуватись вказаний податок, є 2017 рік, а ринкова вартість належного позивачу транспортного засобу є меншою, ніж визначена в п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України. Таким чином, об'єкт оподаткування транспортним податком - відсутній. Посилаючись на викладені обставини, просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № 1676-13 від 26.10.2016 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року відкрито провадження у справі (суддя - Чорна В.В.).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року залишено без змін

Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

16 січня 2019 року справа № 804/9010/16 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та за результатами розподілу справи автоматизованою системою документообігу, передана на розгляд судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року справу № 804/9010/16 прийнято до провадження та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

07 лютого 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що визначення позивачеві грошового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 26.10.2016 року № 1676-13 повністю відповідало Податковому кодексу України, оскільки автомобіль позивача марки Porsche Cayenne, 2015 року випуску, об'ємом двигуна 3599 куб. см. є об'єктом оподаткування транспортним податком, відповідно до приписів нормативно-правових актів, що підлягають застосуванню, а ставка транспортного податку і порядок його визначення, які були застосовані відповідачем, також відповідають нормам податкового законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити, оскільки податкове повідомлення-рішення № 1676-13 від 26.10.2016 року винесене ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області в порядку, визначеному чинним законодавством.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває легковий автомобіль Porsche Cayenne, 2015 року випуску, об'ємом двигуна 3599 куб. см., який зареєстровано у встановленому законом порядку 05.01.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2.

26 жовтня 2016 року Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення № 1676-13, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» на суму 25 000 грн. за 2016 рік.

Позивач не погодився з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі ст. 267 ПК України введено новий транспортний податок.

Відповідно до вимог п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України, ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження місцевих рад щодо податків та зборів визначені ст. 12 Податкового кодексу України.

Згідно з вимогами п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю. (п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Водночас, 24 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 1 січня 2016 року (далі - Закон № 909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодексу України щодо об'єкту оподаткування транспортним податком.

Так, згідно з вимогами п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 24 грудня 2015 року № 909-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Ураховуючи те, що Законом України № 909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, суд дійшов висновку, що з 01 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Крім того, законодавець на 2016 рік не передбачив залежності нарахування транспортного податку від факту прийняття рішення про встановлення місцевих податків.

Також, прийняття Дніпропетровською міською радою рішення № 7/11 від 13.07.2016 року, яким внесено зміни до рішення міської ради № 5/6 від 27.12.2010 року «Про місцеві податки і збори на території міста» та регламентовано порядок сплати транспортного податку на 2016 рік відповідно до нових вимог ПК України в залежності від середньоринкової вартості автомобіля, не є перешкодою у 2016 році (на відміну від 2015 року) для обрахування податкового зобов'язання.

З урахуванням наведеного суд не бере до уваги твердження позивача щодо порушення принципу стабільності податкового законодавства, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні наведених вище положень законодавства та акта органу місцевого самоврядування.

При вирішенні справи судом враховано, що середньоринкова вартість легкових автомобілів визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Станом на 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1 378 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»). Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2016 року складали 1 033 500 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз. 2 п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66, відповідно до положень п. 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 403 від 10.04.2013 року (далі - Порядок № 403) встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (п. 4 Порядку № 403).

Згідно з вимогами п. 5 Методики ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація.

Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики в редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики).

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення мала бути отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача.

Як убачається з п. 13 Методики, середньоринкову вартість автомобіля розраховує Мінекономрозвитку та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, при прийнятті податкового повідомлення-рішення контролюючим органом використовується інформація про автомобілі, яка отримана від Мінекономрозвитку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду.

Чинне законодавство не зобов'язує податковий орган враховувати при визначенні податкового зобов'язання з транспортного податку розрахунки середньоринкової вартості автомобіля, здійснені власником транспортного засобу.

Як встановлено судом, відповідач - контролюючий орган на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення не мав відомостей щодо пробігу автомобіля позивача, хоча відомості щодо пробігу є одним із обов'язкових критеріїв при визначенні середньоринкової вартості автомобіля позивача відповідно до вказаних вище Методики та Порядку.

З урахуванням наведеного наданий відповідачем приблизний розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу позивача за відсутності достовірних даних щодо його пробігу, наданий з урахуванням нормативу середньорічного пробігу 100 тис. км, суд визнає таким, що не є належним, достатнім і достовірним доказом в розумінні статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки на підставі нього не можна встановити дійсні обставини справи.

Крім того, відповідачем не було надано суду докази направлення до 01 лютого 2016 року на його адресу від Мінекономрозвитку інформації щодо автомобілів, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 1 січня 2016 р. на виконання вимог п. 13 Методики.

Оскільки така інформація Мінекономрозвитку в матеріалах справи відсутня, з огляду на що суд не приймає посилання відповідача на те, що в розрахунку, наданому відповідачем з офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку враховані всі показники, які передбачені Методикою КМУ від 18.02.2016 року № 66 для визначення середньоринкової вартості автомобіля позивача.

Ухвалою суду від 21 січня 2019 року зобов'язано відповідача надати до суду інформацію щодо середньоринкової вартості автомобіля позивача, однак додаткові докази відповідачем до суду не надано.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що станом на дату винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у відповідача була відсутня інформація щодо середньоринкової вартості автомобіля, який належить на праві власності позивачу, яка впливає на віднесення такого автомобіля до об'єкта оподаткування в розумінні пп.267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, яка б відповідала обом критеріям належності і допустимості доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не виконано обов'язку щодо надання належних доказів на підтвердження наявності підстав для визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 551,21 грн., згідно квитанції № ПН314599 від 13.12.2016 року, підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № 1676-13 від 26.10.2016 року.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Високовольтна, буд. 24, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, код ІНН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551,21 гривня (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 21 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 березня 2019 року.

Суддя Н.В. Боженко