Справа № 240/4741/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4741/18

Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко А.В.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

19 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року (судове рішення ухвалено 10 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у затвердженні висновку про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850;

- зобов"язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв"язку із встановленням другої групи інвалідності, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Одночасно в прохальній частині позовної заяви просив встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 25.11.2005 йому встановлено третю групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов"язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у зв'язку з чим нараховано та виплачено допомогу в сумі 2 975 грн. У подальшому, у зв"язку із погіршенням стану здоров"я, з 02.07.2018 позивачу встановлено другу групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов"язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому вважає, що з 02.07.2018 набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Листом від 04.09.2018 № 1131/29/105/05-2018 управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повідомило позивача, що Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України розглянуто матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги та повернуто їх без прийняття рішення, оскільки відповідно до п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (далі - Порядок № 850) з дати первинного огляду медико-соціальною експертною комісією позивача пройшло більше 2 років, що не дає права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, однак позивач вважає дану відмову протиправною.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року Позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, про визнання протиправною відмови, зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття, у встановлений законодавством строк та порядку, рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, у зв'язку із встановленням йому другої групи інвалідності.

Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням йому другої групи інвалідності, та прийняти рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, та з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, у якій посилалося на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Водночас, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що Міністерством внутрішніх справ України належним чином розглянуто документи позивача і правомірно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, посилаючись на пункт 4 Порядку № 850, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

26 лютого 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2, в якому останній вказував на безпідставність доводів апеляційної скарги Міністерства внутрішніх справ України та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скарну у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 31.07.1985 по 25.11.2005, та відповідно до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 25.11.2005 № 194 о/с був звільнений за п.65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх

справ (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 527/148 від 16 листопада 2005 року військово-лікарською комісією управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області за розпорядженням ВРП управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 26.10.2005 здійснено медичний огляд ОСОБА_2 та зазначено, що захворювання, так, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.13-14).

Відповідачем не заперечується, що при первинному огляді медико-соціальною експертною комісією позивачу 25.11.2005 встановлено третю групу інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.18).

Згідно із випискою із акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії ЖИА № 087868 від 01.12.2008 позивачу при повторному огляді встановлена третя група інвалідності з 02.12.2008, яка настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.15).

У зв'язку із встановленням позивачу третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування з обов'язкового особистого страхування працівників Міністерства внутрішніх справ України в сумі 2 975 грн., що сторонами не заперечується (а.с.16).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААБ № 101103 від 13.07.2018 Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 02.07.2018, причиною інвалідності зазначено - захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.17).

Позивач звернувся до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, яка була скерована в подальшому до Міністерства внутрішніх справ України, що сторонами не оспорюється.

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області листом від 04.09.2018 № 1131/29/105/05-2018 повідомило позивача, що Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України розглянуто та повернуто без прийняття рішення матеріали щодо призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, з тих підстав, що відповідно до п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850) з дати первинного огляду медико-соціальною експертною комісією позивача, а саме встановлення йому третьої групи інвалідності з 25.11.2005, по дату повторного огляду медико-соціальною експертною комісією, якою встановлено другу групу інвалідності з 02.07.2018, пройшло більше 2 років, що не дає права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі (а.с.18).

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії відповідача за своїм змістом не відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, та з урахуванням висновків суду

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07.11.2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядком № 850.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

21.10.2015 року, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 850, якою, зокрема, затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" й, виходячи з положень якого обов'язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/1280/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 361/7249/17.

Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/1280/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 822/1883/18.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки рішення щодо відмови у проведенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, відповідно до положень Порядку № 850, Міністерством внутрішніх справ України не приймалось, а лише повернуто до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області матеріали без прийняття рішення із вказівкою на відсутність підстав для виплати такої допомоги. Тому у даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк та порядку рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2.

Також колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції мав законні підстави, у відповідності до ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка полягає у неприйнятті у встановлений законодавством строк та порядку рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, у зв"язку із встановленням йому другої групи інвалідності, та прийняти рішення відповідно до Порядку № 850, з урахуванням висновків суду.

Покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача, оскільки у відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р., під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд зазначає, що «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Частина 2 ст.14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За приписами підпункту 1 пункту 6 статті 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Згідно із підпунктом "ґ" пункту 4 частини першої статті 322 КАС України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Колегія суддів звертає увагу, що прийняття судом ухвали про зобов'язання подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду.

Судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке пов'язане з наявністю певних передумов, які можуть свідчити про ухилення відповідача від обов'язку виконати судове рішення, та може використовуватися в залежності від наявності об'єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 235/7638/16-а (адмін. провадження № К/9901/43354/18).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 березня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.