Справа № 1940/1779/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1934/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не зявився;

від відповідача - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.11.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» до ОСОБА_2 комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (ОСОБА_3), про визнання протиправною та скасування постанови щодо застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг (суддя суду І інстанції: ОСОБА_4, час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 58 хв. 26.11.2018р., м.Тернопіль, дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 29.11.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

12.09.2018р. позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю /ОСОБА_5/ «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 292/438/16-3/13-П від 13.06.2018р. про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, прийняту відповідачем ОСОБА_2 комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг /ОСОБА_3/; стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн. (а.с.3-7).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.11.2018р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.72-74).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_5 «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС», який у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.81-84).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскільки Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Положення про застосування ОСОБА_2 комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затв. розпорядженням ОСОБА_3 № 2319 від 20.11.2012р., не містять норм, які регламентують поведінку субєкта владних повноважень при накладення штрафу щодо встановлення розміру штрафної санкції, останній зобовязаний виконати вимоги ст.12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», при цьому санкція, що застосовується до субєкта господарювання при першому порушенні, не може бути вищою за мінімальну санкцію, передбачену відповідним законом.

Водночас, накладенням спірного штрафу не досягається мета такого покарання стимулювання порушника в подальшому належним чином виконувати і дотримуватися приписів законів та підзаконних актів.

Також з огляду на фактичні обставини справи, враховуючи суть допущеного позивачем порушення, відповідач діяв необґрунтовано (без урахування усіх обставин) та непропорційно (без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав і свобод особи і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення).

Відповідачем ОСОБА_3 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.101-111).

У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_5 «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» належить до юридичних осіб - суб'єктів господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України або ОСОБА_2 комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, можливість надавати послуги з фінансового лізингу.

Також останній внесений до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги (фінансовий лізинг).

25.05.2018р. посадовими ОСОБА_3 складно ОСОБА_6 № 438/16-3/13 про правопорушення, вчинені ОСОБА_5 «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» на ринку фінансових послуг (а.с.11).

Із змісту цього ОСОБА_6 слідує, що позивачем допущено порушення вимог пп.3 і 5 розділу II, п.1 розділу IV Порядку надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами - юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або ОСОБА_3 можливість надавати послуги з фінансового лізингу, затв. розпорядженням ОСОБА_3 № 3840 від 26.09.2017р., що полягають у неподанні звітних даних позивача за І квартал 2018 року.

ОСОБА_6 з повідомленням про розгляд справи був направленій на адресу позивача, що підтверджується повідомленням № 3223/16-18 від 29.05.2018р. (а.с.60).

За результатами розгляду справи 13.06.2018р. відповідачем ОСОБА_3 винесено постанову № 292/438/16-3/13-П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, згідно якої до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 17000 грн. (а.с.11).

Згідно фактичних обставин справи позивачем фактично визнано факт неподання звітності за І квартал 2018 року, разом з тим: останній не надає послуги фінансового лізингу, що підтверджується звітними даними за 2017 рік; звітні дані за І квартал 2018 року були подані в межах строків, визначених наведеним Порядком, однак у зв'язку з допущеною помилкою відповідальних осіб звітні дані було подано в паперовій формі шляхом надіслання на адресу ОСОБА_3 (а.с.14-38, 40-44).

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положення про застосування ОСОБА_2 комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затв. розпорядженням ОСОБА_3 № 2319 від 20.11.2012р., та іншими актами (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Зокрема, відповідно до ст.20 цього Закону державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом:

1) ведення державних реєстрів фінансових установ і реєстрів осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та ліцензування діяльності з надання фінансових послуг;

2) нормативно-правового регулювання діяльності фінансових установ;

3) нагляду за діяльністю учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг);

4) застосування уповноваженими державними органами заходів впливу;

5) проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг.

Згідно з ст.21 вказаного Закону державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється:

щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - ОСОБА_2 банком України;

щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - ОСОБА_2 комісією з цінних паперів та фондового ринку;

щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Антимонопольний комітет України та інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринків фінансових послуг та отримують від них інформацію у межах повноважень, визначених законом.

Державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється відповідно до цього Закону та інших законів України.

Із змісту п.10 ч.1 ст.28 наведеного Закону слідує, що ОСОБА_2 комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції та в разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Згідно з ст.39 цього Закону в разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

ОСОБА_2 комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Відповідно до п.п.1 і 3 ст.40 вказаного Закону ОСОБА_2 комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу:

зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення;

накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону;

ОСОБА_2 комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за:

1) провадження діяльності на ринках фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації - у розмірі від 1000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

3) ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст.41 цього Закону).

Відповідно до приписів п.п.2 і 3 Положення про ОСОБА_2 комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затв. Указом Президента України № 1070/2011 від 23.11.2011р., ОСОБА_2 комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (ОСОБА_3), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним ОСОБА_7 України.

ОСОБА_3 здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

ОСОБА_3 у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно Положення про застосування ОСОБА_2 комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затв. розпорядженням ОСОБА_3 № 2319 від 20.11.2012р.:

п.1.7 - рішення у справі про правопорушення повинно бути законним та обґрунтованим. Рішення повинно ґрунтуватися лише на тих доказах, які були досліджені під час розгляду справи про правопорушення.

Доказами в справі про правопорушення є будь-які фактичні дані, отримані в установленому законом порядку, що свідчать про наявність чи відсутність порушення законодавства про фінансові послуги, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

п.2.1 - ОСОБА_3 може застосовувати такі заходи впливу, зокрема, як накладати штрафи в розмірах, передбачених статтею 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»;

п.2.4 - рішення про накладення штрафної санкції (штрафу) на особу за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, приймається у вигляді постанови уповноваженої особи ОСОБА_3.

Правила складання та подання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами - юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, інформація про які внесена до Державного реєстру фінансових установ, та юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України або ОСОБА_2 комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, можливість надавати послуги з фінансового лізингу, до ОСОБА_3, загальні вимоги до заповнення форм звітних даних та строки їх подання визначені Порядком надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами - юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або ОСОБА_3 можливість надавати послуги з фінансового лізингу, затв. розпорядженням ОСОБА_3 № 3840 від 26.09.2017р.

Відповідно до п.п.3 і 5 розділу ІІ цього Порядку лізингодавці подають до ОСОБА_3 квартальну звітність. Лізингодавці подають квартальну звітність до ОСОБА_3 до 20 числа включно місяця, наступного за звітним кварталом.

Згідно з п.1 розділу IV вказаного Порядку звітність лізингодавця складається на останній день звітного кварталу та містить:

1) титульний аркуш (додаток 17);

2) довідку про обсяг та кількість укладених та виконаних договорів з надання фінансових послуг (додаток 7);

3) довідку про обсяги та кількість наданих фінансових послуг за договорами фінансового лізингу (додаток 8).

Приписами п.1 розділу V наведеного Порядку установлено, що фінансові компанії (у тому числі фінансові компанії - управителі, фінансові компанії - адміністратори, фінансові компанії групи А і групи Б), фінансові установи - юридичні особи публічного права, довірчі товариства та лізингодавці подають звітність, передбачену цим Порядком, в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Обов'язковим реквізитом такої звітності є електронний цифровий підпис відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Звітність може бути подано в паперовому вигляді лише на підставі окремого рішення ОСОБА_3 щодо окремої фінансової установи.

Під час судового розгляду достовірно встановлено, що позивам всупереч п.1 розділу V Порядку надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами - юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або ОСОБА_3 можливість надавати послуги з фінансового лізингу, затв. розпорядженням ОСОБА_3 № 3840 від 26.09.2017р., подано звітні дані за І квартал 2018 року із порушенням установленого порядку (в паперовій формі замість скерування такої в електронній формі).

Такі обставини розцінені відповідачем як неподача звітних даних за І квартал 2018 року, за що до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 17000 грн.

При цьому, відсутність надання позивачем протягом звітного періоду послуг фінансового лізингу не звільняє останнього від обовязку подачі вказаних звітних даних.

Також ОСОБА_3 не приймалося окреме рішення стосовно позивача щодо подачі звітності в паперовому вигляді, через що остання підлягала подачі в загальному порядку, тобто, в електронній формі.

Водночас, зазначені позивачем причини неподання фінансової звітності не дають підстав для звільнення від відповідальності за правопорушення, вчиненні на ринку фінансових послуг.

Застосовані відповідачем вид та розмір санкції відповідають вимогам ст.41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», при цьому розмір останніх відповідає 1000 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, тобто, не досягає максимального розміру штрафу.

Також відповідачем дотримані вимоги п.п.1.5, 2.4 Положення про застосування ОСОБА_2 комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затв. розпорядженням ОСОБА_3 № 2319 від 20.11.2012р., відповідно до яких ОСОБА_3 як колегіальний орган або уповноважені особи ОСОБА_3 обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів.

Рішення про накладення штрафної санкції (штрафу) на особу за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, приймається у вигляді постанови уповноваженої особи ОСОБА_3.

Постанова повинна містити: дату та номер постанови, місце її складання; прізвище, ім'я та по батькові, посаду уповноваженої особи ОСОБА_3; відомості про особу (повне найменування юридичної особи, місцезнаходження, код за ЄДРПОУ); зміст виявленого порушення законодавства про фінансові послуги; норму законодавства про фінансові послуги, яку порушено особою; розмір застосованої штрафної санкції (штрафу); посилання на дату і номер акта про правопорушення, в якому зафіксовано порушення; рахунок, на який повинна бути перерахована сума штрафу, та строк, протягом якого особа повинна повідомити про це ОСОБА_3; строк, протягом якого особа зобов'язана повідомити ОСОБА_3 про добровільне виконання або про відмову від добровільного виконання постанови; посаду, прізвище та підпис уповноваженої особи ОСОБА_3; відбиток печатки ОСОБА_3.

Штрафні санкції (штрафи) накладаються Головою ОСОБА_3 та керівниками самостійних структурних підрозділів або особами, які їх заміщують, за напрямами здійснення нагляду за окремими ринками фінансових послуг.

Згідно теорії права конкуренція правових норм полягає у ситуації, коли на врегулювання одного і того ж аспекту суспільних відносин претендують одночасно дві або більше правові норми і, при цьому, вони за своїм змістом не суперечать одна одній.

При конкуренції загальних та спеціальних норм йдеться про «суперництво» однорівневих правових норм по горизонталі. Спеціальні норми виявляють параметри дії та конкретизують зміст загальноправових положень. Вони приймаються з метою досягнення загальною нормою максимальної ефективності, врахування специфічних суспільних відносин, що нею регулюються. Будучи найменш загальними за своєю ознакою, спеціальні норми уособлюють юридичну оцінку конкретного факту.

Як вбачається зі змісту Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Статтею 1 вказаного Закону установлено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;

Виходячи із змісту правого регулювання цього Закону, колегія суддів приходить до висновку про те, що спеціальним актом стосовно піднятих під час розгляду цієї справи питань є Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого мають пріоритет під час застосування для регулювання розглядуваних правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, відповідачем з дотриманням вказаних принципів винесено спірну постанову № 292/438/16-3/13-П від 13.06.2018р. про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, через що підстави для її скасування є відсутніми.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування постанови про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, є безпідставною.

Стосовно решти доводів апелянта апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилені.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до послідовного та обґрунтованого висновку щодо правомірності постанови № 292/438/16-3/13-П від 13.06.2018р. про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, прийняту відповідачем ОСОБА_3, а відтак заявлений позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_5 «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.11.2018р. в адміністративній справі № 1940/1779/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Дата складення повного судового рішення: 20.03.2019р.