Справа № 639/2563/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 р. м. ХарківСправа № 639/2563/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2018, головуючий суддя І інстанції: Гаврилюк С.М. (повний текст складено 12.09.2018) по справі № 639/2563/18

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Мухтарова Еміля Нурбала Огли

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Поліцейського роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Мухтарова Еміля Нурбала Огли (далі відповідач), в якому просив:

- визнати незаконними дії відповідача щодо прийняття постанови серії БР № 964297 від 05.05.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 964297 від 05.05.2018, складену поліцейським роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Мухтаровим Емілем Нурбала Огли;

- закрити провадження у адміністративній справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2018 в задоволенні позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав, стверджуючи про відсутність достатніх доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення та порушення відповідачем встановленого порядку притягнення до адміністративної відповідальності.

Після перерви в судовому засіданні, пов'язаної з необхідністю технічного налаштування обладнання для перегляду відеозапису події скоєння позивачем адміністративного правопорушення, з огляду на висловлену представником позивача згоду про закінчення апеляційного перегляду оскарженого судового рішення без його подальшої участі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, згідно положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вислухавши представника позивача, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 964297 від 05.05.2018, складеної поліцейським 4 роти 3 батальйону УПП в Харківській області ДПП рядовим поліції Мухтаровим Емілем Нурбала Огли, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1, особу якого встановлено на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_2, 05.05.2018 о 09 год. 36 хв. в м. Харків по вул. Холодногірській, 2, керуючи транспортним засобом Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху при наявності двох смуг руху в одному напрямку, чим порушив п. 11.4 Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 7).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та доведеності факту скоєння ним правопорушення, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на вимоги норм діючого законодавства на час спірних правовідносин сторін та фактичні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною другою статті 122.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З матеріалів справи встановлено, що 05 травня 2018 року о 09.36 год. в місті Харкові по вул. Холодногірській, 2, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1, на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги, що є порушенням п. 11.4 Правил дорожнього руху України.

Згідно п. 11.4 Правил дорожнього руху України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

У зв'язку з встановленням порушення позивачем вказаної норми, відповідачем на місці вчинення правопорушення прийнято постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн..

За змістом ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції протокол не складається, а уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення вимог чинного законодавства при складанні постанови на місці вчинення правопорушення, є необгрунтованими.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду від 26.05.2015 року у справі № 5-рп/2015 не впливає на такі висновки суду з наступних підстав.

Відповідно до зазначеного рішення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Зазначене тлумачення надано за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з клопотанням дати офіційне тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Кодекс) в аспекті того, чи можна словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься у цьому положенні, розуміти як таке, що дозволяє здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складення протоколу про таке правопорушення.

Тобто, вказаним рішенням надано тлумачення щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення «за місцем його вчинення» одразу після складення протоколу про таке правопорушення, відповідно до ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Між тим, в даному випадку відповідачем здійснено розгляд адміністративної справи на підставі ст. 258 КУпАП, відповідно до якої протокол не складається, а уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, відеозапис, здійснений під час встановлення правопорушення працівниками органу Національної поліції, є доказом вчинення правопорушення. При цьому, такий доказ повинен бути зазначений в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що вчинення позивачем правопорушення зафіксовано відеозаписом, здійсненим нагрудною камерою поліцейського, про що зазначено в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача, що вказаний відеозапис не є належним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки в постанові зазначено, що правопорушення зафіксовано на нагрудну відеокамеру номер № ХА 01879, в той час як згідно копії ЛОГ-файлу відеозапис здійснено на нагрудну відеокамеру з номером Х№01879_001879. Описка в написанні нумерації нагрудної камери не може слугувати достатньою підставою для спростування здійсненого відеозапису, який містить достатній інформаційний об'єм на підтвердження скоєного саме позивачем порушення п. 11.4 Правил дорожнього руху України.

Надаючи оцінку наявному у матеріалах справи відеозапису скоєного позивачем правопорушення, колегія суддів виходить з положень ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, як, зокрема, речовими і електронними доказами.

Приписи статей 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України містять визначення належності та допустимості доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно до статей 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, враховуючи, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення, він є речовим доказом і підлягає оцінці у визначений процесуальним законом спосіб.

Зазначений речовий доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону та містить інформацію про обставини, які мають значення для справи, що свідчить про відповідність відеозапису з нагрудної камери поліцейського критеріям доказів в справі про адміністративні правопорушення, визначеним ст. 251 КУпАП

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12.12.2018 у справі №200/1010/17(2-а/200/369/17), які, відповідно до приписів ст. 242 КАС України, колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права.

Враховуючи, що під час розгляду справи підтверджено вчинення позивачем порушення п. 11.4 Правил дорожнього руху України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв відповідно до покладеного на нього чинним законодавством України обов'язку.

Не є достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови доводи апеляційної скарги щодо не забезпечення відповідачем безперервності запису спілкування при оформленні матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції та доступ до медіофайлів з них, затвердженої Начальником Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції О.М. Ніколаєвим 27.02.2018 року, оскільки дотримання прав позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачем не оспорюється. При цьому береться до уваги, що відеозапис є доказом саме вчинення порушення, оскільки містить інформацію саме про обставини порушення, які слугували підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції та доступ до відеозапису з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції 03.02.2016 року № 100, яка є скасованою згідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 15.04.2016 року № 625 «Про скасування наказів», оскільки відповідно до ст. 317 КАС України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Посилання на норми вказаної Інструкції не було єдиною підставою для відмови в задоволенні позову та не вплинули на правильне вирішення справи.

Отже, враховуючи викладене, перевіривши оскаржувані дії та рішення відповідача на відповідність критеріям ст. 2 КАС України, колегія суддів вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, приймаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством України, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги, з вищенаведених підстав, висновків суду щодо встановлення обставин справи та правильності застосування норм матеріального та процесуального права не спростовують.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2018 по справі № 639/2563/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 20.03.2019.