Справа № 161/16129/16-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2019 року

Київ

справа № 161/16129/16-а

провадження № К/9901/39051/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н. В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., провівши в касаційному порядку попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до Луцького об'єднаного управління пенсійного фонду України у Волинській області про визнання рішення неправомірним, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області у складі судді Рудської С.М. від 14 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Каралюса В.М., Затолочного В.С., Матковської З.М. від 8 червня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Луцького об'єднаного управління пенсійного фонду України у Волинській області про визнання рішення неправомірним, зобов'язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Луцького об'єднаного управління пенсійного фонду України у Волинській області від 9 листопада 2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років;

- зобов'язати Луцьке об'єднане управління пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_2 з дати звернення - 30 листопада 2016 року пенсію за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII з 30 листопада 2016 року, виходячи із розрахунку 90 процентів від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

3. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з 15 липня 2015 року (дати набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI) пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовано статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI, а пенсії на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII не призначаються.

Згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення (з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року) вислуги років не менше 23 років, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Оскільки для призначення пенсії за вислугу років у позивача не вистачає стажу роботи, визначеного Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, суди попередніх інстанцій вказали на правомірність дій пенсійного органу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2017 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 1 вересня 1992 року по 24 липня 1997 року навчався в Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого. З 16 грудня 1996 року прийнятий на посаду стажиста прокуратури м. Луцьк; з 26 вересня 1997 року призначений на посаду помічника прокурора м. Луцька; з 20 липня 1998 року призначений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами по боротьбі з організованою злочинністю; з 8 вересня 1999 року призначений на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами по боротьбі з організованою злочинністю; з 24 вересня 2001 року призначений на посаду прокурора Луцького району; з 22 вересня 2006 року призначений на посаду прокурора Луцького району строком на п'ять років; з 01 липня 2010 року призначений заступником прокурора Волинської області; з 27 січня 2011 року прийняв Присягу працівника прокуратури; з 7 вересня 2011 року призначений на посаду першого заступника прокурора Волинської області; з 24 квітня 2014 року звільнений з займаної посади у зв'язку з призначенням на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області; з 30 вересня 2014 року призначений начальником відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та процесуального керівництва прокуратури Волинської області; з 23 жовтня 2014 року звільнений з займаної посади у зв'язку з припиненням трудового договору.

2 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Луцького об'єднаного управління пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII виходячи із розрахунку 90 процентів від суми місячної чинної заробітної плати.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років загальний трудовий стаж позивача становив 22 років 6 місяців 28 днів, з них на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 17 років 6 днів.

Луцьке об'єднане управління пенсійного фонду України у Волинській області рішенням від 9 листопада відмовило ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII посилаючись на те, що згідно пункту 5 Прикінцевих положень «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до деяких законів України, в тому числі «Про державну службу» та «Про прокуратуру», а тому пенсії в порядку та на умовах Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII не призначаються.

6. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_2 звернувся до суду.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. Касаційна скарга обґрунтована тим, що Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII суттєво звужене його право на пенсію за вислугою років. Відповідно до статті 22 Конституції України звуження змісту та обсягу існуючих прав особи не допускається.

Зазначає, що його було звільнено з прокурорської посади 23 жовтня 2014 року і на той момент позивачем було набуто право на пільгову пенсію відповідно до положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII.

Прийняття нової редакції Закону України «Про прокуратуру», не можуть бути підставами для позбавлення позивача набутого права, як і не може бути підставою для порушення конституційного принципу рівності людини на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

8. Луцьким об'єднаним управлінням пенсійного фонду України у Волинській області подано заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2017 року, в яких воно просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Частиною 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 5 листопада 1991 року, що діяла до 1 жовтня 2011 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 процентів місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

10. Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, згідно яких прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

11. Отже, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

12. З 15 липня 2015 року стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв'язку із набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VI.

13. Таким чином, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 2 листопада 2016 року спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI.

14. Згідно із статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

15. У прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 5 листопада 1991 року, що діяла до 1 жовтня 2011 року). При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того, чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

16. Станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення їй пенсії за вислугу років були: а) вислуга років - 23 роки; б) стаж на посадах прокурорів - 13 років.

17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що вислуга років позивача станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (у урахуванням половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі) складала 22 роки 6 місяців 28 днів, з яких, стаж роботи на посадах працівника прокуратури 17 років 6 днів та половина, тобто вислуга років позивача є меншою від 23 років, визначених частиною 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, що не надає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років.

18. Посилання позивача на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися є безпідставним, оскільки у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року, що діяла до 1 жовтня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Станом на 1 жовтня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому, у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

19. У справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26 червня 2014 року, пункт 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

20. Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача не було «законних сподівань», які могли б підпадати під дію статті 1 Першого протоколу.

21. Крім того у рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі «Великода проти України» Суд розглянув скаргу за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

22. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 липня 2018 року у справі №752/2806/17, від 30 серпня 2018 року у справі № 212/7438/16-а, від 31 жовтня 2018 року у справі № 638/1952/17.

23. Враховуючи те, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, на час його звернення до відповідача була недостатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що у спірних правовідносинах Пенсійний фонд України не порушив права позивача на пенсію.

24. Коли стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а в період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

25. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

судді Я. О. Берназюк

М.І. Гриців