Справа № 295/10943/17
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/10943/17

Головуючий у 1-й інстанції: Перекупка І.Г.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

13 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника відповідача: Чернюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання дій неправомірними та стягнення компенсації за час затримки виплати одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області (ГУ ДФС в Житомирській області) в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Житомирській області щодо затримки виплати позивачу одноразової грошової допомоги;

- стягнути з ГУ ДФС у Житомирській області компенсацію в сумі 177 023, 18 грн. за час затримки з 29.03.2012 р. по 31.07.2015 р. виплати позивачу одноразової грошової допомоги та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 під час проходження служби в податковій міліції в 2007 року отримав травму, пов'язану з виконанням службових обов'язків, а згодом перейшов на службу до МВС України.

Наказом МВС України №2274 від 30.12.2010 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ за станом здоров'я.

Згідно виписки із акту огляду МСЕК серії 10 ААА №732098 від 31.01.2011 року, ОСОБА_3 встановлена ІІІ група інвалідності з 17.01.2011 року - травма, так, пов'язана з виконанням службових обов'язків в період проходження служби в органах податкової міліції.

За таких обставин, у березні 2018 року позивач звернувся з заявою до Державної податкової служби у Житомирській області (ДПС у Житомирській області) щодо виплати йому одноразової грошової допомоги згідно Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007 року (Порядок №707).

Проте, листом №4107/10/04-011 від 29.03.2012 року ДПС у Житомирській області відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки група інвалідності встановлена після звільнення зі служби з органів внутрішніх справ, а тому виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись за рахунок коштів Міністерства внутрішніх справ.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №667947 від 22.01.2014 року, ОСОБА_3 встановлена ІІ група інвалідності з 22.01.2014 року - травма, так, пов'язана з виконанням службових обов'язків.

За таких обставин, у грудні 2014 року позивач звернувся з заявою (рапортом) до ГУ ДФС у Житомирській області про виплату йому одноразової грошової допомоги.

Листом №1422/8 від 27.04.2015 року ДФС України повідомлено про розгляд та затвердження документів про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності колишньому працівнику ОСОБА_3 для проведення відповідних виплат.

Так, згідно платіжного доручення ГУ ДФС у Житомирській області №985 від 28.07.2015 року нараховано та виплачено на користь ОСОБА_3 89618,40 грн. компенсації одноразової грошової допомоги, що становить чотирирічне грошове забезпечення та включає у себе: посадовий оклад за посадою старшого оперуповноваженого з ОВС відділення організації боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом оперативного управління УПМ ДПА в Житомирській області - 1 253,00 грн., оклад за спеціальним званням - 130,00 грн., відсоткову надбавку за вислугу років - 484,05 грн. (на день установлення інвалідності II групи - 22.01.2014 року).

При цьому, виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 здійснено за посадовим окладом старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ - 1 253,00 грн., який визначено штатним розписом на 2015 рік.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, ст. 356 Податкового кодексу України визначений правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, зокрема передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Частиною 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (Закон №565) визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Так, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції» від 12 травня 2007 року №707 (Порядок №707).

Відповідно до п. 1 Порядку №707 одноразова грошова допомога виплачується, зокрема у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку; у разі поранення (Контузії, травми або каліцтва), що сталося у період проходження служби, - у відсотках до розміру річного грошового забезпечення, встановленого відповідно до ступення втрати працездатності, що визначається медико-соціальною експертною комісією.

Згідно з п. 3 Порядку №707 до грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику податкової міліції, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням та відсоткова надбавка за вислугу років згідно із законодавством.

Відповідно до п. 7 Порядку №707 грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Крім того, на виконання Порядку №707 наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.11.2013 року №735 «Про облікову політику» (Порядок №735) затверджено, Методичні рекомендації щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції.

Так, п. 4 Порядку №735 визначено, що Департамент персоналу Міністерства разом з представниками Департаментів правової роботи, інфраструктури, фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, а також Головного управління внутрішньої безпеки у десятиденний строк приймає рішення щодо достатності підстав і документів для виплати грошової допомоги та подає висновок на затвердження до заступника Міністра - керівника апарату. Після затвердження 1 екземпляр висновку разом із документами, зазначеними у пунктах 4.1 - 4.4 Методичних рекомендацій, повертається органу, у якому проходив службу працівник податкової міліції, для проведення виплати.

При цьому, Департамент персоналу надає Департаменту фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку пропозиції щодо внесення змін до затвердженого кошторису органів, у яких проходив службу працівник податкової міліції, із затвердженням суми, що підлягає виплаті. Департамент фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Державної фіскальної служби України, як розпорядник 1 рівня на підставі пропозицій готує у триденний термін звернення до Міністерства фінансів України щодо внесення відповідних змін до кошторисних призначень.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно повідомлення Міністерства фінансів України про зміни до річного розпису бюджету (кошторису) на 2015 рік від 20.07.2015 року внесено зміни до КЕКВ 2700 «Соціальне забезпечення» в сумі 89619,00 грн. по ГУ ДФС у Житомирській області.

На підставі даного повідомлення ДФС України затверджено довідку про зміни до кошторису ГУ ДФС у Житомирській області на 2015 рік від 21.07.2015 року видатків для виплати одноразової грошової допомоги в сумі 89619,00 грн. і згідно платіжного доручення №985 від 28.07.2015 року ГУ ДФС у Житомирській області нараховано та виплачено на користь ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в сумі 89619,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення компенсації за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки законодавством, яке регулює порядок таких виплат, не передбачено стягнення компенсації за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні працівників податкової міліції.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність посилання позивача на вимоги ст. 117 КЗпП України, оскільки позивач не укладав з відповідачем трудового договору, проходження служби позивачем регулювалось Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію доходів населення» від 03.07.1991 року №1282 (Закон №1282) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. При цьому, Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об'єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Так, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 року №1078 (Постанова №1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавці а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Водночас, перелік доходів, які не індексуються, також встановлено ст. 2 Закону №1282 та п. З Постанови №1078.

Згідно абзацу 3 ст. 2 Закону №1282 (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв'яз вагітністю і пологами індексації не підлягають.

Відповідно до п. 3 Постанови №1078 до об'єктів індексації не відносяться, зокрема, одноразова грошова допомога (згідно Порядку №707), вимоги щодо індексації цих сум задоволенню не підлягають.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн., з огляду на наступне.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у своїй Постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

У вимозі про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, підстави (причини) в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно особі, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Проте, позивачем необґрунтовані підстави (причини) в чому полягає моральна шкода та жодними доказами не підтверджено розмір моральної шкоди.

Таким чином, колегією суддів не встановлено обставин на підтвердження обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 березня 2019 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.