Справа № 463/2716/16-а
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/638/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Глушка І.В., Гуляка В.В.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Жовнір Г.Б., м. Львів) у справі №463/2716/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Винниківської міської ради та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Винниківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Винниківської міської ради №14 від 03.12.2015р., яким скасовано рішення № 2131 від 07.09.2015 р., в частині ОСОБА_1; визнати незаконним та скасувати рішення Винниківської міської ради №784 від 02.02.2017 р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у власність, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1»; зобов'язати Винниківську міську раду затвердити позивачу проект землеустрою на ділянку площею 0,0974 (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано Рішення Винниківської міської ради №14 від 03.12.2015 р. «Про визнання такими, що втратили чинність, рішення 23-ї сесії 1 пленарного засідання Винниківської міської ради» - в частині ОСОБА_1.

Визнано незаконним та скасовано Рішення Винниківської міської ради №784 від 02.02.2017 р. «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Винниківської міської на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 871,21 грн (вісімсот сімдесят одна гривня 21 копійка).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо наявності дискреції в діях органу самоврядування при прийнятті рішення щодо затвердження проекту землеустрою, оскільки під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, як він вважає найкращим за даних обставин.

Також з рішенням суду не погоджується третя особа ОСОБА_2, яка подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа свої вимоги мотивує тим, що земельна ділянка, яка надана позивачу, була закріплена за будинковолодінням 95/95а по АДРЕСА_1, що належить третій особі ОСОБА_2 Оскаржуваним рішенням №14 від 03.12.2015р. Винниківською міською радою, вжито заходів до відновлення порушених прав ОСОБА_2 Апелянт вважає, що у відносинах, які склалися між учасниками справи, відповідач - Винниківська міська рада не здійснювала публічно-владних управлінських функцій. Тому предметом позову є саме перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційних скарг, вважає, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_2 залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Винниківської міської ради №2131 від 07.09.2015р. надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 площею 0,0974 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1.

13.10.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою, до якої долучив проект землеустрою та витяг з ДЗК.

03.12.2015 року Винниківська міська рада прийняла рішення №14 «Про визнання такими, що втратили чинність, рішення 23-ї сесії 1 пленарного засідання Винниківської міської ради», яким визнано такими, що втратили чинність рішення відповідно до Додатку №1. В даному Додатку серед інших у п. 89 вказане рішення №2131 від 07.09.2015р. Відповідно до Протоколу 3-го пленарного засідання 1-ї сесії Винниківської міської ради 7-го скликання від 3.12.2015р. мотивацією для прийняття такого рішення було те, що Винниківська міська рада діяла нелегітимно, порушила делеговані громадою повноваження. Позивача Винниківська міська рада повідомила, що рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Забава площею 0,0974 га (кадастровий номер НОМЕР_1) не приймалось, а рішення Винниківської міської ради №2131 від 07.09.2015 р. рішенням №14 від 03.12.2015 р. було визнане таким, що втратило чинність лише 30.05.2016р. листом №3-08-8-23.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у Рішенні № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59Закону №280/97-ВР (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Взявши до уваги вказане вище, суд першої інстанції вірно зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2013 року (№ 21-64а13) та 25 травня 2016 року (№ 21-5459а15).

У постанові від 20 вересня 2018 року у справа № 521/17710/15-а Великою палатою Верховного суду зазначено, що можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення можлива виключно у разі дотримання сукупності ряду умов, зокрема:

- відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

- відсутність факту виникнення правовідносин, пов'язаних з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів

- відсутність заперечень суб'єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

В даній справі, позивач виконав рішення Винниківської міської ради №2131 від 07.09.2015 р., у сторін виникли публічні правовідносини, пов'язані з затвердженням проекту землеустрою та передачею земельної ділянки у приватну власність позивачу, позивача відповідач не поінформував та не отримав згоди на визнання даного рішення таким, що втратило чинність, а тому рішення Винниківської міської ради від 03.12.2015 р. №14 «Про визнання такими, що втратили чинність, рішення 23-ї сесії 1 пленарного засідання Винниківської міської ради» в частині що стосується ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.

Взявши до уваги викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення Винниківської міської ради №784 від 02.02.2017 р. «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» підлягає до задоволення, оскільки дане рішення порушує права позивача, щодо спірної земельної ділянки.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Винниківської міської ради затвердити позивачу проект землеустрою на ділянку площею 0,0974 (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи те, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача - Винниківську міську раду затвердити позивачу проект землеустрою на ділянку площею 0,0974 (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 слід відмовити, а відповідача зобов'язати повторно розглянути проект землеустрою на ділянку площею 0,0974 (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 відповідно до приписів діючого законодавства.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова підлягає частковому скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2018 року у справі №463/2716/16-а - в частині відмови зобов'язати відповідача - Винниківську міську раду затвердити позивачу проект землеустрою на ділянку площею 0,0974 (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 скасувати, та прийняти нову постанову в цій частині, якою зобов'язати Винниківську міську раду розглянути проект землеустрою на ділянку площею 0,0974 (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1.

В решті рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2018 року у справі №463/2716/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді І. В. Глушко
В. В. Гуляк
Повний текст постанови складений 21 березня 2019 року.