Справа № 826/12359/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 лютого 2019 року № 826/12359/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., при секретарі судових засідань Ксендзов А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Український державний центр транспортного

сервісу «Ліски»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

за участі представників сторін:

від позивача: Гросман О.М.,

від відповідача: Назарінський Б.М.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 19 лютого 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Український державний центр транспортного господарства «Ліски» (далі-позивач/ДП «УДЦТС Ліски» ) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач/) в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 25.04.2018 року, у відповідності до якого підприємству збільшено податкове зобов'язання з податку на прибуток на 1 125 672,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 25.04.2018 року, у відповідності до якого підприємству збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на 3 146 122,00 грн., та нараховано 786 531,00 грн. штрафних санкцій;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 25.04.2018 року, у відповідності до якого підприємству збільшено суму грошового зобов'язання - частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету зобов'язання на суму 938 060,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що позивачем не було допущено порушень ведення бухгалтерського обліку, оскільки чинне законодавство, зокрема, стандарти бухгалтерського обліку не передбачають нарахування доходів на суму нарахованої амортизації по безоплатно отриманому рухомому складу, який відображено у складі іншого додаткового капіталу та який після прийняття органом управління майном рішення про збільшення статутного капіталу; діяв відповідно до методологічного роз'яснення Укрзалізниці стосовно обліку господарських операцій з приводу безоплатно отриманого рухомого складу від підприємств залізничного транспорту; господарські операції з контрагентами мали реальний характер, що підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, які були надані до перевірки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, вважає, що рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що перевіркою встановлено порушення вимог бухгалтерського обліку та податкового законодавства, а також те, що господарській операції позивача з контрагентами не мали реального характеру.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На підставі направлень від 19.02.2018 №154, 155, 156, 157, від 13.03.2018 №42, від 16.03.2018 №245 та на підставі наказу від 12.02.2018 №209 працівниками Офісу великих платників ДФС була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ДП «Український державний центр транспортного сервісу «ЛІСКИ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2014 р. по 16.02.2018 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 16.02.2018 р.

Перевіркою ДП «Український державний центр транспортного сервісу «ЛІСКИ» було встановлено порушення:

1. п.44.1 ст.44, п. 137.17 ст. 137, п.138.1 п.138.2., п.138.6 ст.138, п.139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ) (в редакції, що діяла до 01.01.2015), п. 134.1 ст. 134 п. 135.1. ст.135 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями (в редакції, що діяла після 01.01.2015), п. 7, п. 9 та п. 28 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 №87, п. 5 та п. 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 (далі -П (С)БО 15), п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 занижено податок на прибуток на загальну суму 2 810 145 грн. , в тому числі: за 2014 р. в сумі 1 684 473 грн., за 2015 р. в сумі 1 125 672 грн.;

2. п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198 п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 3 148 986,46 грн., в тому числі в розрізі податкових періодів:

січень 2014 р. на суму 1 431,07 грн.,

лютий 2014 р. на суму 1 433, 07 грн..

травень 2014 р. на суму 259 618,04 грн.,

липень 2014 р. на суму 115 958,04 грн.,

вересень 2014 р. на суму 94 665,88 грн.,

листопад 2014 р. на суму 419 545, 90 грн.,

лютий 2015 р. на суму 186 141, 25 грн.,

березень 2015 р. на суму 1 850 774,00 грн.,

квітень 2015 р. на суму 219 040,88 грн.,

червень 2015 р. на суму 378,33 грн.

3. п. 7, п. 9 та п. 28 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 №87, п. 5 та п. 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 (далі -П (С)БО 15), п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, п. 1-3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходи) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138 (далі - Порядок №138) занижено суму частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями на загальну суму 2 341 787 грн., в тому числі в розрізі податкових періодів:

1-й квартал 2014 року на суму 353 767 грн.

півріччя 2014 року на суму 622 859 грн.

ІІІ-й квартал 2014 року на суму 885 368 грн.

2014 рік в сумі 1 403 727 грн.,

1-й квартал 2015 року на суму 260 603 грн.

півріччя 2015 року на суму 520 568 грн.

ІІІ-й квартал 2015 року на суму 771 652 грн.

2015 рік в сумі 938 060 грн.

4. пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, пп. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16, п. 126.1 ст. 126, п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, у результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся.

5. п.119.2 ст. 119 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку.

За результатами перевірки складено акт від 04.04.2018 р. № 814/28-10-14-04/01069755 та винесено податкові повідомлення-рішення від 25.04.2018 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань), що підлягає сплаті до державного бюджету на 938 060,00 грн.

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість на загальну суму 3 932 653, 00 грн., в тому числі за основним платежем 3 146 122 грн. та 786 531 грн. за штрафними санкціями;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності на суму 1 125 672,00 грн.

За результатами оскарження ДП «УДЦТС «ЛІСКИ» цих податкових повідомлень-рішень від 25.04.2018 в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, такі рішення відповідача відповідно до рішення Державної фіскальної служби України від 04.07.2018 №2244/16/99-99-11-01-02-25 були залишені без змін.

Позивач, вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.04.2018 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності на суму 1 125 672,00 грн. та податкового повідомлення-рішення від 25.04.2018 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань), що підлягає сплаті до державного бюджету на 938 060,00 грн., суд зазначає наступне.

Як свідчать обставини справи, контролюючим органом було проведено перевірку показників задекларованих у рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) та визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.01.2015 по 16.02.2018 встановлено, що на формування даних показників мало вплив здійснення операцій з надання послуг з організації перевезення вантажів різними видами транспорту, надання для здійснення перевезення вагонів і контейнерів, організація робіт, пов'язаних з прийманням, накопиченням, подрібненням, складуванням, зберіганням, зважуванням, митним оформленням вантажів замовника, страхування перевезення.

У ході проведення перевірки встановлено, що ДП «УДЦТС «Ліски» вказаний вище показник за 2015 рік занижено на суму 6 190 554,66 грн.

Як свідчать обставини справи за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 ДП «УДЦТС «Ліски» на безоплатно отримані основні засоби нараховано амортизацію на загальну суму 6 190 554, 66 грн., в тому числі нараховано амортизаційні відрахування по вагонах на суму 285 925, 13 грн., по транспортерах - на суму 4 681 681, 10 грн., по платформах на суму 1 222 948,43 грн.

Сума вищевказаної нарахованої амортизації по бухгалтерському обліку та у фінансовій звітності відображена у складі собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) (рядок 2050 ф№2 «Звіту про фінансові результати):

Д-т 239 «Інші види робіт по всіх господарствах» К-т 1311055 «Знос необоротних активів»

Д-т 903 «Собівартість реалізованих робіт і послуг» К-т 239 «Інші види робіт по всіх господарствах».

На підставі наведеного, відповідач дійшов до висновку, що в результаті порушення вимог п.5 та п.21 П(С)БО 15, п.7 та п.9 П(С)БО 3, п.7 П(С)БО 16, а також абз.7 тексту до рахунку бухгалтерського обліку 42 «Додатковий капітал» та 745 «Дохід від безоплатно одержаних активів» Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999. № 291, внаслідок не відображення у складі доходу сум нарахованої на безоплатно одержані вагони амортизації позивачем занижено розрахункову суму доходу при визначенні частини прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету за 2015 рік на суму 6 190 554,66 грн.

Згідно Статуту позивача, дане підприємство являється самостійним суб'єктом господарювання, що утворений на базі відокремленої частини державної власності, належить до сфери управління органу державної влади Міністерства інфраструктури України, що є представником держави і виконує його функції в межах, визначених законодавством України, та підпорядковується Державній адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці).

Відповідно до Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 № 262, Укрзалізниця є органом управління залізничним транспортом загального користування, підвідомчим Міністерству інфраструктури України та видає накази, які обов'язкові для виконання залізницями та підприємствами, що входять до сфери управління Укрзалізниці, організовує та контролює їх виконання.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про залізничний транспорт", майно, закріплене за залізницями, підприємствами, установами та організаціями залізничного транспорту загального користування, є загальнодержавною власністю. Управління майном підприємств залізничного транспорту загального користування здійснюється Укрзалізницею в межах повноважень, визначених чинним законодавством України. Рішення про закріплення транспортних засобів та їх безоплатну передачу однією залізницею або підприємством залізничного транспорту загального користування іншим залізницям та підприємствам без змін форми власності приймаються Укрзалізницею.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 07.09.2011 року № 351 (п.3.4) Укрзалізниці надано право на здійснення розгляду матеріалів та надання в установленому чинним законодавством порядку дозволу на безоплатну передачу майна (крім нерухомого) між підприємствами, які підпорядковані Укрзалізниці.

Передача здійснюється в разі: виробничої потреби у зв'язку з єдиним технологічним процесом; розподілу рухомого складу у зв'язку з реструктуризацією галузі та ліквідацією окремих підрозділів.

Укрзалізницею було видано накази про передачу з балансів на баланс ДП «УДЦТС «Ліски» рухомого складу. Зокрема, наказом від 26.12.2011 №683-Ц було передано позивачу від ДТГО «Південна залізниця» 133 платформи для лісоматеріалів, наказом від 01.02.2012 №034-Ц від ДТГО «Придніпровська залізниця» було передано позивачу 351 транспортери та 7 вагонів для супроводження. Вартість всього майна на момент отримання становила ,49 грн., залишкова вартість становила 81762097,71 грн.

Метою передачі об'єктів рухомого складу є забезпечення реалізації Стратегії розвитку залізничного транспорту на період до 2020 року, затвердженої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 року №1555-р., підвищення ефективності використання рухомого складу, зниження собівартості та підвищення рентабельності перевезень.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, у межах своєї компетенції, відповідно до галузевих особливостей розробляють на базі національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку методичні рекомендації щодо їх застосування.

Керуючись вищезазначеною нормою Закону, Державній адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» Міністерством транспорту України було делеговано право (лист міністерства транспорту України від 28.04.2000 №3/13-39-683) на виконання Програми реформування бухгалтерського обліку із застосуванням міжнародних стандартів затвердженої постановою КМУ від 28.10.1998 №1706, в разі необхідності відповідно до галузевих особливостей, розробити на базі національних застосування залізничному транспорті.

З метою забезпечення єдиних методологічних засад ведення бухгалтерського обліку на залізничному транспорті, Головне фінансово-економічне управління Укрзалізниці забезпечує розробку методичних рекомендацій та інших нормативних документів щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, а також внесення змін та доповнень до них, відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів та нормативних документів Укрзалізниці; забезпечує координацію робіт щодо запровадження на підприємствах Укрзалізниці єдиних методологічних засад щодо організації та ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно Головним фінансово-економічним управлінням Укрзалізниці розроблено методологічні рекомендації, які було доведено до залізниць та підприємств залізничного транспорту листом Укрзалізниці від 03.02.2012 року №ЦЗЕ-11/3-01, відповідно до якого, отриманий рухомий склад відображається як додатковий капітал для формування статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Виходячи з того, що передача рухомого складу є об'єктивною необхідністю для забезпечення ефективного використання існуючого рухомого складу та здійснена у рамках єдиного виробничо-технологічного комплексу, видано методологічне роз'яснення Укрзалізниці від 03.02.2012 року №ЦЗЕ-11/3-01, яке передбачає відображення в обліку передачу рухомого складу у межах системи залізничного транспорту та не призводить до втрат бюджету.

При такій передачі не нараховують витрати, а підприємства не нараховують доходи, оскільки суть такої господарської операції - перерозподіл майна між підприємствами залізничного транспорту у зв'язку з єдиним технологічним процесом та реструктуризацією галузі, що дозволяє зберегти статутний капітал галузі.

Тобто, залізниці при передачі рухомого складу його залишкову вартість не включили до складу інших витрат, а зменшили суму статутного капіталу. Підприємством вартість отриманого рухомого складу відображено у складі іншого додаткового капіталу, який після прийняття рішення про збільшення статутного капіталу підприємства буде зараховано до складу його статутного капіталу.

Безкоштовна передача рухомого складу між підприємствами в межах залізниці проводиться за поданням начальника залізниці на основі рішення Укрзалізниці, а в межах Укрзалізниці - згідно з наказом її генерального директора. Безкоштовна передача рухомого складу оформляється актом приймання-передачі відповідно до законодавства.

Безкоштовна передача здійснюється в разі: виробничої потреби у зв'язку з єдиним технологічним процесом; розподілу рухомого складу у зв'язку з реструктуризацією галузі та ліквідацією окремих підрозділів.

У разі якщо на дату проведення операцій з безоплатної передачі рухомого складу однією залізницею або підприємством залізничного транспорту загального користування іншим залізницям або підприємствам залізничного транспорту загального користування державної форми власності, податкові зобов'язання не виникають. При цьому залізниці або підприємства залізничного транспорту, які безоплатно передають рухомий склад, коригування сум податкового кредиту не провадять.

Відтак суд приходить до переконання, що єдиним учасником позивача, як державного підприємства є держава, і передача майна відповідно до розпорядчих документів Державної адміністрації залізничного транспорту є саме внеском учасника, в розумінні вищезазначених нормативних актів.

Як встановлено вище, позивачем було отримано безоплатно саме рухомий склад, що підтверджено в судовому засіданні представниками сторін та відображено в акті перевірки.

Відповідно до п. 1.7 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.06р. № 1196, інфраструктура залізничного транспорту - технологічний комплекс, до складу якого входять: залізничні шляхи сполучення, залізничні станції, пристрої енергопостачання, зв'язку, сигналізації, централізації, блокування, інформаційні комплекси і система керування рухом та ін.., що забезпечують функціонування єдиного комплексу перевезень залізничним транспортом загального користування. Тобто, до складу інфраструктури залізничного транспорту спеціальним нормативно-правовим актом не віднесено рухомий склад.

Окрім того, суд звертає увагу, що ДП «УДЦТС «Ліски» зверталося з позовом до Державної фінансової інспекції в м. Києві про визнання протиправними та скасування вимог щодо відображення в бухгалтерському обліку інші доходи на загальну суму нарахованої амортизації на безоплатно отриманий рухомий склад за період з 01.01.2012 по 30.09.2012 на загальну суму 4385854.59 грн. В результаті чого, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.05.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.02.2014, позовні вимоги задоволено, а вищевказані вимоги визнано протиправними та скасовано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно не віднесено до складу доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, в деклараціях з податку на прибуток підприємств доходи в сумі, що дорівнює сумі амортизації безоплатно отриманого рухомого складу у момент нарахування такої амортизації. Відповідно, твердження органу доходів і зборів, викладені в акті перевірки про порушення позивачем п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Також під час перевірки встановлено документальне оформлення господарських операцій між ДП «УДЦТС «Ліски» та ТОВ «Апекс», ТОВ «ТАЙФУ-МЕТЕОР» і ТОВ «ІЛАР» у зв'язку з відсутністю факту їх реального здійснення, оскільки відсутнє реальне джерело походження ідентифікованого товару, можливість виконання послуг та відсутність можливостей для залучення субпідрядників для виконання послуг обумовлених умовами укладених договорів.

Як вбачається зі змісту акту перевірки та відзиву контролюючого органу, висновки щодо порушення ДП «УДЦТС «Ліски» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами - Товариством з обмеженою відповідальністю «Апекс», ТОВ «ТАЙФУ-МЕТЕОР» і ТОВ «ІЛАР» у період з 01.01.2015 по 16.02.2018.

Так, фінансово-господарські відносини між позивачем та ТОВ «Апекс» ґрунтувалися на договорі поставки від 31.12.2003 №11-6-І, що передбачав надання послуг виконання робіт з супроводу та модифікації Автоматизованої системи управління підприємства у структурних підрозділах УДЦТС «Ліски.

Так, позивачем було віднесено на витрати вартість отриманих робіт у квітні 2015 року на суму 59 278,00 грн.

Відповідно до умов договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконувати роботи з навчання та надавати консультаційні послуги працівникам замовника, згідно з його потребами. Вартість робіт згідно даного договору залежить від об'єму та змісту робіт, що формуються на підставі письмових заявок замовника, та узгоджується додатковими угодами, що підписуються представниками сторін та є невід'ємною частиною даного договору. Виконавець може проводити роботи і надавати послуги згідно договору як на території і комп'ютерах замовника (при необхідності), так і на своїй технічній базі.

На підтвердження виконання вимог вказаного договору поставки товару позивачем до перевірки та до суду було надано всі первинні документи (акти виконаних робіт, заявки користувачів, податкові накладні), які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку, містять всі необхідні реквізити.

На виконання умов договору ДП «УДЦТС «Ліски» здійснило оплату за надані ТОВ «Апекс» послуги, що підтверджується банківською випискою по рахунку та платіжним дорученням №1383 від 20.04.2015 наданих, як до перевірки, так і до матеріалів справи.

За результатами здійсненого аналізу придбаних та реалізованих робіт(послуг) згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ДП «УДЦТС «Ліски» відображало придбання у ТОВ «Апекс» супровід та консультації користувачів стосовно роботи з автоматизованою системою БО, розробку та модифікацію документів, звітів, обробок та інших об'єктів автоматизованої системи управління підприємством.

Проте, контролюючим органом здійснено висновок про відсутність об'єктів оподаткування ПДВ при придбанні зазначених послуг у ТОВ «Апекс».

Вказаний висновок було контролюючим органом було зроблено у зв'язку із відсутністю у ТОВ «Апекс» необхідної кількості трудових та інших ресурсів, транспортних засобів, тобто адміністративно-господарських можливостей, що об'єктивно необхідні для виконання взятих на себе господарських зобов'язань.

Також на адресу Філії ДП «УДЦТС «Ліски» на Придніпровській залізниці для оплати товаро-матеріальних цінностей, а саме: проводу, вилок з заземленням, ободу крутня, стартерних проводів, втулок, щіток та вилок, було виписано рахунок-фактуру ТОВ «ТАЙФУ-МЕТЕОР» від 12.02.2015 №1202.1 та ТОВ «ІЛАР» від 17.06.2015 №218, №219.

Проте, контролюючим органом зроблено висновок про відсутність об'єкту оподаткування ПДВ при придбанні зазначених товарів у останніх.

Вказаний висновок було зроблено на підставі отриманої податкової інформації у якій зазначено про те, що ТОВ «ТАЙФУ-МЕТЕОР» та ТОВ «Ілар» здійснювали діяльність спрямовану на надання податкової вигоди третім особам.

Вказаний висновок також було зроблено на підставі того, що у вказаних суб'єктів господарювання відсутня необхідна кількість трудових та інших ресурсів, транспортних засобів. Тобто відсутні адміністративно-господарські можливості, що об'єктивно необхідні для виконання взятих на себе господарських зобов'язань. Тому контролюючим органом зроблено висновок про неможливість здійснення операцій, що задекларовані ТОВ «ТАЙФУ-МЕТЕОР» та ТОВ «Ілар» у податковій звітності.

Слід зазначити, що досліджені під час розгляду справи первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами оформлені відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", всі господарські операції знайшли своє відображення у бухгалтерському обліку позивача та доводять наявність змін в активах позивача під час вчинення господарської операції.

Матеріалами справи також підтверджується, що всі фінансово - господарські зобов'язання відображені в податковому обліку позивача, що не спростовано відповідачем.

При цьому, слід враховувати вимоги частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій вказані товариства були зареєстровані як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ознайомившись із доводами контролюючого органу, слід зазначити, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

Крім того, можлива відсутність у контрагентів трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов'язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставки та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ.

Таким чином, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків. Таку ж правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13.

ДП "УДЦТС "Ліски" на вимогу перевіряючих надало для перевірки всі, передбачені чинним законодавством України первинні документи по його взаємовідносинах з постачальниками.

Документи містять відомості, які в повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись в перевіряємому періоді між позивачем та ого контрагентами.

Жоден документ ніким, не визнано ні нікчемним, ні таким, що не відповідає чинному законодавству України.

Тим більше, що з огляду на принцип індивідуальної юридичної відповідальності (ст. 61 Конституції України), ознака фіктивного підприємництва з боку контрагента не має правового значення для платника податків.

Тобто, в разі встановлення у визначеному правовими нормами порядку фіктивного підприємництва з боку контрагента - відсутні підстави для визнання документів, що підтверджують оформлення господарських операцій з цим контрагентом недостовірними.

За змістом норм Податкового кодексу України, право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів, робіт, послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником-платником ПДВ, сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на нормування податкового кредиту наступають лише у разі реального фактичного вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування і або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника додатків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксується дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування податкового кредиту.

При цьому вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарський діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту , тому платник податків і покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента.

Суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що факт отримання позивачем товарів та послуг, оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача.

Враховуючи, що твердження контролюючого органу про відсутність факту реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Апекс», ТОВ «ТАЙФУ-МЕТЕОР», ТОВ «Ілар» були спростовані наявними доказами в матеріалах справи, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують право позивача на формування витрат.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 25.04.2018 року, яким позивачу збільшено зобов'язання з податку на додану вартість на 3 146 122,00 грн., та нараховано 786 531,00 грн. штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Щодо висновків податкового органу про заниження податку на додану вартість згідно п. 200.1. ст. 200 Податкового Кодексу України на загальну суму 2 054 567 грн., в тому числі в розрізі податкових періодів: за березень 2015 в сумі 1 850 774 грн., за квітень 2015 в сумі 203 793 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 200.1 ст 200 ПКУ сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Так, за податковою декларацією з податку на додану вартість за березень 2015 року (реєстраційний номер документа від 17.04.2015) ДП «УДЦТС «Ліски» було сплачено суму зазначену в рядку 25 «Сплачується до державного бюджету» - 1 850 774 грн. платіжним дорученням 20.04.2015 року №1271 на Казначейство України; за податковою декларацією з податку на додану вартість за квітень 2015 року (реєстраційний номер документа від 20.05.2015 року) ДП «УДЦТС «Ліски» було сплачено суму зазначену в рядку 25 «Сплачується до державного бюджету» - 521 582 грн. платіжним дорученням від 20.05.2015 року №1782 на Казначейство України.

Відповідно листа ДФС України від 06.03.2015 року №7796/7/99-99-19-03-02-17 «Про податок на додану вартість» пункту 2 Особливості заповнення окремих рядків розділів III та IV податкової декларації з податку на додану вартість, щодо відображення в декларації за лютий 2015 року сум залишків від'ємного значення, непогашених станом на 01.02.2015 року. Пунктом 33 підрозділу 2 розділу XX Кодексу визначено, що за вибором платника податку. Який він відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації. Залишки від'ємного значення, які виникли (були задекларовані) в звітних (податкових) періодах до 1 лютого 2015 року:

а) або збільшують розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в ЄРПН, визначену пунктом 200№.3 ст.200№ розділу V Кодексу, з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податкові декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення (підпункт «а» пункту 33 підрозділу 2 розділу XX Кодексу).

До рядка 20.2 розділу III декларації переносяться з рядка 27 розділу IV декларації та графи 7 таблиці 1 додатка 2 (Д2) до декларації залишки від'ємного значення, які виникли (були задекларовані) в звітних періодах до 01.02.2015 року та на які згідно із задекларованим платником бажання відповідно до пункту підпункт «а» пункту 33 підрозділу 2 розділу XX Кодексу в поточному звітному (податковому) періоді було збільшено розмір реєстраційної суми з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення.

Наприклад, платник задекларував бажання збільшити реєстраційну суму на 10 тис. грн. у декларації за лютий 2015 року, яку подав до контролюючого органу 10.03.2015. Реєстраційну суму збільшено 23.03.2015. У такому випадку сума 10 тис. грн. має бути зазначена платником у рядку 27 розділу IV декларації за березень 2015 року, в графі 7 таблиці 1 додатка 2 (Д2) до декларації за березень 2015 року та перенесена до рядка 20.2 розділу III декларації.

Таким чином, ДП «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР ТРАНСПОРТНОГО СЕРВІСУ «ЛІСКИ» на підставі вищезазначеного листа ДФС України, у лютому 2015 року в податковій декларації з податку на прибуток та додатку 2 розрахунку залишку від'ємного значення попередніх періодів, а саме до 01.02.2015 року повинно було задекларувати залишок від'ємного значення у сумі 2 054 567,00 грн., що виникли у звітних (податкових) періодах до 01.02.2015 на збільшення розміру реєстраційної суми.

Відповідно до витягів з системи електронного адміністрування № 5 від 17.04.2015 року та № 7 від 31.05.2015 року позивачем не було виявлено відображення суми збільшення, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Керуючись листом ДФС України від 06.03.2015 року №7796/7/99-99-19-03-02-17 «Про податок на додану вартість» щодо особливостей заповнення деяких рядків розділів ІІІ та ІV декларації до рядка 20.2 розділу ІІІ декларації ДП «УДЦТС «Ліски» подало уточнюючі розрахунки з податку на додану вартість за діючою формою за березень 2017 року (реєстраційний номер ) та за квітень 2017 року (реєстраційний номер ) та збільшили розмір суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення на суму залишку від'ємного значення попередніх звітних періодів, на яку збільшено розмір суми податку, визначено пунктом 200№.3 ст.200№ розділу V Кодексу, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Керуючись вищевикладеним, відповідно до поданих уточнюючих розрахунків до декларації за березень 2015 року та за квітень 2015 року відкоригувавши суму податкового кредиту на 2 054 567 грн., яка була зарахована ДФС на електронний рахунок у ДП «УДЦТС «Ліски» - виникла переплата, яка була сплачена в Казначейство ДФС 20.04.2015 року в сумі 1 850 774 грн. та 20.05.2015 року в сумі 521 582 грн. по податковим деклараціях в березні та квітні 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про правомірність подання позивачем уточнюючих розрахунків до декларації за березень 2015 року та за квітень 2015 року.

Щодо висновків податкового органу про правомірність віднесення до податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 1 091 555 грн. суд зазначає наступне.

За період з 01.01.2014 по 16.02.2018 позивачем було задекларовано податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 133 014 097,00 грн.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період з 01.01.2014 по 31.01.2018 не встановлено їх заниження або завищення.

Разом з тим, перевіркою відображених у рядках 10.1 Декларацій «Придбання з податком на додану вартість на митній території України товарів (послуг) та основних фондів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20 відсотків та нульовою ставкою» показників за період з 01.01.2014 по 31.01.2018 встановлено їх завищення на суму 1 094 419,46 грн., в тому числі в розрізі податкових періодів:

- січень 2014 на суму 1 431,07 грн.;

- лютий 2014 на суму 1 433,07 грн.;

- травень 2014 на суму 259 618, 04 грн.;

- липень 2014 на суму 115 958, 04 грн.;

- серпень 2014 на суму 77 177,36 грн.;

- вересень 2014 на суму 17 488,52 грн.;

- жовтень 2014 на суму 319 095, 14 грн.;

- листопад 2014 на суму 100 450,76 грн.;

- грудень 2014 на суму 185 871, 05 грн.;

- лютий 2015 на суму 270,20 грн.;

- квітень 2015 на суму 219 040, 88 грн.;

- червень 2015 на суму 378,33 грн.

На підставі наданих до перевірки документів встановлено взаєморозрахунки з контрагентами:

- ТОВ «СПЕЦКАРГОТРАНС» (господарські відносини здійснювалися відповідно до договору про надання послуг від 01.08.2012 №616-ЮІ);

- ТОВ «ТРАНС ОЙЛ» (господарські відносини здійснювалися відповідно до договору від 07.12.2012 №801-ПМ та додаткових угод до нього від 30.09.2013 №1, від 05.09.2014 №2, від 07.09.2014 №3, від 07.10.2014 №4);

- ТОВ «АПЕКС» (господарські відносини здійснювалися відповідно до договору від 31.12.2003 №1166-і);

- ТОВ «МИТТОН» (господарські відносини здійснювалися відповідно до договору підряду від 12.11.2014 №452-ПР);

- ТОВ «ІНТЕРБУДДІАГНОСТИКА» (господарські відносини здійснювалися відповідно до договору договір від 08.09.2014 №237-КП);

- ТОВ «БК «ІНТЕРСТАЛЬ» (господарські відносини здійснювалися відповідно до договору від 27.05.2014 №235-ПМ);

- ТОВ «ВФ «ЄВРОКОНТРАКТ» (господарські операції підтверджуються видатковими накладними від 24.09.2014 №РН-0000166 від 16.09.2014, №РН-0000158 від 16.09.2014);

- ТОВ «ІЛАР» (господарські операції підтверджуються товарними накладними від 17.06.2015 №218, №219);

- ТОВ «ТАЙФУ-МЕТЕОР» (господарські операції підтверджуються видатковою накладною від 23.02.2015 № 2302.2);

- ПП «Трістар-Торг» (господарські операції підтверджуються видатковою накладною від 23.05.2014 №Р-0521/08).

На підтвердження вказаних господарський операцій позивачем до перевірки було надано первинні бухгалтерські документи (договори, рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, акти надання послуг, акти виконаних робіт, банківські виписки).

Приписами п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст. 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

При цьому, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових та інших ресурсів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов'язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 30.01.2018 №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.

Крім того, жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Також суд не бере до уваги посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень та вироків щодо посадових осіб чи суб'єктів господарювання, які мали відносини з контрагентами позивача, з огляду на наступне.

В рішенні від 5 липня 2016 року по справі № 21-1793а16 Верховний суд України вказав, що сам факт заперечення директором контрагента своєї участі у діяльності товариства та у підписанні товариством від його імені первинних облікових та бухгалтерських документів, за умови, що на час встановлення фактичних взаємовідносин сторін керівником цього товариства в Єдиному реєстрі підприємств і організацій України значився саме цей директор, не може бути, на думку суду, свідченням безтоварності спірних операцій, за умови скасування щодо нього постанови про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України ("Фіктивне підприємництво").

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За змістом ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 283 Кримінального процесуального кодексу України прокурор зобов'язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому суд керується пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагента за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205, 212 КК України відповідачем не надано, а договори, укладені позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з зазначеними вище контрагентами, які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платники податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентами первинними документами, зокрема, податковими накладними, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит.

Окрім того, при вирішенні даної справи суд враховує висновок судово-економічної експертизи, здійсненої судовим експертом Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України Палковський Є.С. від 30 жовтня 2018 року № 119/7 про те, що висновки Держаної фіскальної служби. Викладені в акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 16.02.2018, валютного та іншого законодавства від 04.04.2018 №814/28-10-14-04/01069755, в частині виявлених порушень - нормативно та документально не підтверджуються.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що позивачем порушено вимоги бухгалтерського обліку, а також те, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України. суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 25.04.2018 року №, № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятих на їх підставі рішень у зв'язку із чим суд задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення №20 від 13.07.2018 р. позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 89 945,77 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у межах вказаної суми.

Керуючись ст. ст. 2,3, 6, 73-77, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» (02092, м. Київ, вул. Довбуша, буд. 22, ) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.04.2018 року № , № , №.

Присудити на користь Державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» (02092, м. Київ, вул. Довбуша, буд. 22, ) судові витрати в сумі 89 945 (вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот сорок п'ять) гривень 77 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко