Справа № 420/6369/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 р. Справа № 420/6369/18

Категорія: 6.1

Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2018 року до подання позовної заяви ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову ФОП ОСОБА_2 до виконавчого комітету Одеської міської ради, управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, в якій просила накласти арешт на майно, що належить заявнику та заборонити вчиняти будь-які дії, пов'язані із демонтажем тимчасової споруди площею 30,0 кв.м, яка розміщена за адресою м. Одеса, проспект Добровольського, буд. 159, та тимчасової споруди площею 57,0 кв.м, розміщеної за адресою м. Одеса, вул. Жолію Кюрі, буд. 26.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року заяву ФОП ОСОБА_2 задоволено частково. Судом заборонено управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради вчиняти дії пов'язані із демонтажем тимчасової споруди площею 30,0 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, буд. 159 та тимчасової споруди площею 57,0 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, виконавчий комітет Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені заяви ФОП ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції, про те, що невжиття відповідних заходів унеможливить захист прав та інтересів позивача у випадку задоволення позовних вимог, є помилковим, оскільки у разі поновлення прав позивача у судовому порядку, тимчасові споруди можуть бути повернуті на попереднє місце розташування.

Також апелянт зазначив, про зазначення заявником про порушення його прав є безпідставним, оскільки ФОП ОСОБА_2 таке право втрачено через порушення правил розміщення тимчасових спору, що призвело до прийняття УАМ ОМР наказів від 16.11.2018 року № 01-08/192 та № 01-08/193 про анулювання паспортів прив'язок тимчасових споруд до закінчення строку його дії.

Також апелянт зазначає, що станом на 03.01.2019 року у справі № 420/6369/18 ФОП ОСОБА_2 не подала позовну заяву, що є порушенням положень частини другої статті 153 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Задовольняючи частково заяву позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що до прийняття рішення в даній адміністративній справі управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради може демонтувати належні позивачу тимчасові споруди, що призведе до унеможливлення захисту прав та інтересів позивача у випадку задоволення позовних вимог, оскільки рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №531 від 29.11.2018 року є чинним, а час на добровільне виконання вимог припису з демонтажу тимчасових споруд закінчується 07.12.2018 року, Разом з тим, відмовив в задоволенні, вимоги ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, оскільки нормами КАС України такого заходу забезпечення позову не передбачено.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Положеннями ч.1 ст. 151 КАС України визначені види забезпечення позову, а саме:

1) зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) заборона відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановлення обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяви про забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, суд відмічає, що у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі (в тому числі й тих, що свідчать про наміри чи активні дії відповідачів щодо здійснення примусового демонтажу тимчасової споруди), а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів.

Колегія суддів, відхиляє доводи заявника, що у разі прийняття судом рішення на користь позивача, останньому доведеться докласти значних зусиль для того, щоб ефективно поновити порушені права на ведення господарської діяльності із використанням цього майна.

Так, розміщення тимчасових споруд не передбачає влаштування фундаменту, а сам їх характер тимчасовості передбачає, що при їх примусовому демонтажі може відбуватись лише перенесення останніх в будь-яке інше місце для подальшого зберігання, що не впливає на цінність відповідного майна.

Отже, навіть якщо припустити можливий демонтаж тимчасової споруди позивача, вказане не свідчить про неможливість або ускладнення поновлення у подальшому прав, які позивач вважає порушеними, оскільки мова йде про тимчасову споруду, яка є пересувною та, у разі поновлення прав позивача у судовому порядку, може бути повернута на попереднє місце розташування, що помилково не взято до уваги судом першої інстанції.

Крім того, наявність очевидних ознак протиправності рішення відповідача, на які посилається позивач у своєму клопотанні про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Сама лише думка позивача з приводу ускладнення в майбутньому виконання рішення суду не може бути визнана судом достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спірних правовоідносинах, оскільки є суб'єктивним судженням позивача, без зазначення існуючої очевидної небезпеки заподіяння шкоди позивачу.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову до його подання та необхідності вжиття заходів забезпечення.

Окрім того, вирішуючи спірне питання, колегія суддів враховує, що за правилами ч. 2 ст. 153 КАС України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Під час апеляційного розгляду справи, представником заявника не надано жодного доказу, що підтверджують те, що заявником подано позов, який до його подання забезпечено за заявою останньої оскаржуваною ухвалою.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, а відтак вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяву про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 152, 153, 154, 241, 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Одеської міської ради задовольнити .

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви скасувати .

У задоволенні заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 22 березня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова