Справа № 813/2532/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1318/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року (суддя - Качур Р.П., м. Львів, повний текст судового рішення складено 15 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дій Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області щодо винесення наказу про звільнення позивача протиправними, визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України у Львівській області від 16.05.2018 №1146 о/с Про звільнення», зобов'язання Головного управління Національної поліції України у Львівській області прийняти позивача на службу в поліції в порядку, передбаченому пунктом 9 Розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»; стягнення з Головного управління Національної поліції України у Львівській області на користь позивача середньомісячного грошового забезпечення відповідно до встановленого грошового забезпечення поліцейських Національної поліції за час вимушеного прогулу в межах діючого грошового забезпечення працівника поліції (відповідно до спеціального звання позивача, наявного на день незаконного звільнення 06.11.2015).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі №813/2532/18 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській областівід 16.05.2018 №1146о/с про звільнення ОСОБА_1, майора міліції, з органів внутрішніх справ на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України у Львівській області, з 07 листопада 2015 року. Стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 28051,92 грн. (двадцять вісім тисяч п'ятдесят одна гривня дев'яносто дві копійки), з проведенням усіх вирахувань відповідно до чинного законодавства. Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3656,60 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят шість гривень шістдесят копійок), з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допущено до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в цій частині, встановивши при цьому час вимушеного прогулу з 07.11.2015 по 06.12.2018, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивача в сумі 180295,12 грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на помилковий розрахунок судом першої інстанції розміру середньоденної заробітної плати для визначення розміру грошового забезпечення, що підлягає виплаті на підставі довідки про доходи за серпень, вересень 2015 року, оскільки в цей період ОСОБА_1 не працював, так як йому було обрано запобіжний захід - тримання під вартою, з огляду на що покликається на необхідність застосування норм «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), якими передбачено, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду, Відтак, вважає, що для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 повинні братись відомості про заробітну плату за червень, липень 2015 року, тобто за час, коли позивач працював і отримував повну заробітну плату. Крім цього, скаржник покликається на неправильне визначення судом першої інстанції період вимушеного прогулу, оскільки в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі №813/3988/17, яким позивача вперше поновлено на роботі, не зазначено час, з якого його поновлено на роботі, кількість календарних днів вимушеного прогулу, а також суми, яка підлягає стягнення за час вимушеного прогулу, відтак у суду першої інстанції у розглядуваній справі були всі підстави для визначення періоду вимушеного прогулу з 07.11.2015 по 06.12.2018.

Відповідачі - Головне управління МВС України у Львівській області та Головне управління Національної поліції у Львівській області правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі №813/3988/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на роботі. Визнано протиправними дії Головного управління МВС України у Львівській області по винесенню наказу про звільнення ОСОБА_1; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України у Львівській області від 21 жовтня 2015 року №741 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1, майора міліції, оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВСУкраїни у Львівській області, поновлено ОСОБА_1 на службі Головного управління МВС України у Львівській області, на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України у Львівській області; зобов'язано Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі №813/3988/18, наказом Головного управління МВС України у Львівській області від 16.05.2018 №1145о/с «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 поновлено на службі Головного управління МВС України у Львівській області, на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС у Львівській області.

16.05.2018 за підписом голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області видано наказ від 16.05.2018 №2246о/с «Про звільнення», відповідно до якого, зважаючи на те, що втратив чинність Закон України «Про міліцію» та 07.11.2015 набрав чинності «Про Національну поліцію», відповідно до наказу МВС від 06.11.2015 №1388 «Про організаційно-штатні питання» всі штати апарату та структурних підрозділів Головного управління МВС України у Львівській області скасовано, відповідно до положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення /через скорочення штатів/ майора міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України, з 06.11.2015.

Не погоджуючись із цим наказом, вважаючи своє звільнення протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області, у якому просив, зокрема, визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу Головного управління МВС України від 21.10.2015 №741 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1; поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС у Львівській області; зобов'язати Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України у Львівській області виплатити на користь ОСОБА_1 грошові кошти за вимушені прогули з моменту звільнення. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі №813/3988/17 позов було задоволено. Зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України у Львівській області від 21 жовтня 2015 року №741о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 майора міліції, оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС у Львівській області та зобов'язано Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства. Відтак, судом першої інстанції у справі №813/3988/17 за період з 07 листопада 2015 року по дату ухвалення рішення - 16 квітня 2018 року стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищенаведене, оскільки Львівським окружним адміністративним судом у справі №813/3988/17, яке набрало законної сили, надану юридичну оцінку правовідносинам та вирішено питання в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 по 16 квітня 2018 року, судом першої інстанції у розглядуваній справі №813/2532/18 зроблено правильний висновок, що період, за який слід стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у даній справі розпочався з 17 квітня 2018 року (оскільки період, за який слід стягувати кошти за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року охоплений вищевказаним судовим рішенням). Суди першої та апеляційної інстанції не наділені повноваженнями надавати юридичну оцінку обставинам, які вже встановлені іншим рішенням суду, яке набрало законної сили.

У поданій апеляційній скарзі позивач вказує, що в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі №813/3988/17, яким позивача вперше поновлено на роботі, не зазначено час, з якого його поновлено на роботі, кількість календарних днів вимушеного прогулу, а також суми, яка підлягає стягнення за час вимушеного прогулу, з огляду на що вважає, що такі розрахунки мають бути проведені в межах розглядуваної справи. Такі доводи скаржника є необґрунтованими та цілком безпідставними з огляду на наступне.

Згідно статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз'яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Аналіз вищезазначеної норми дає підстави для висновку про те, що роз'яснення судового рішення за своєю правовою суттю є одним із способів усунення його недоліків, яке не передбачає виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Роз'яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим, як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Згідно з пунктом 19 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» в ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Таким чином, роз'яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішення, які нечітко сформульовані або є незрозумілими для заінтересованих осіб.

Крім цього, відповідно до приписів статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку нерозуміння позивачем способу та порядку виконання резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі №813/3988/17, він не позбавлений права звернутись до цього суду із відповідною заявою про роз'яснення рішення чи про ухвалення додаткового судового рішення у справі. Відтак, необґрунтованими є доводи скаржника в цій частині.

Щодо доводів апелянта про помилковий розрахунок судом першої інстанції розміру середньоденної заробітної плати для визначення розміру грошового забезпечення, апеляційний суд зазначає таке.

Пунктом 1 розділу 1 Порядку №100 передбачено, що цей порядок застосовується, зокрема, у випадках вимушеного прогулу.

Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (абзац третій розділу 2 Порядку №100).

Відповідно доабзацу четвертого розділу 2 Порядку №100 якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

З матеріалів справи видно, що відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області видано наказ від 16.05.2018 №2246о/с «Про звільнення», ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України з 06.11.2015. При цьому, відповідно до наказу Головного управління МВС України у Львівській області від 21 жовтня 2015 року №741 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ України з 22.10.2015. Відтак, судом першої інстанції правомірно, для розрахунку середньої заробітної плати враховано довідку про доходи позивача від 04.12.2018 за серпень, вересень 2015 року. Більше того із довідки видно, що позивачу зараховано фактичну кількість відпрацьованих робочих днів за серпень 2015 року - 30 днів, за вересень 2015 року - 31 день, та нараховане грошове забезпечення за ці періоди. Вказана довідка є чинною та позивачем не оспорювалась, з огляду на що безпідставними є доводи апелянта щодо наявності підстав для її неврахування при вирішенні питання про стягнення на користь позивача середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду пешої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 22 березня 2019 року.