Справа № 520/11211/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 р.Справа № 520/11211/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Яковенка М.М. , Бегунца А.О. ,

при секретарі судового засідання Машурі Г.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 (повний текст складено 10.12.2018, головуючий суддя І інстанції Сагайдак В.В., м.Харків) по справі № 520/11211/18 за позовом ОСОБА_2 до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 про визнання дій протиправними,зобов'язання вчинити певні дії,визнання протиправним та скасування рішення,визнання недійсною та скасування приватизації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, що полягають у порушенні земельних прав, шляхом не проведення розгляду заяви ОСОБА_2 та не прийнятті рішення за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в АДРЕСА_1 -протиправними;

- зобов'язати Безлюдівську селищну раду Харківського району Харківської області розглянути на черговій сесії та прийняти рішення за результатами розгляду заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в АДРЕСА_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення XXVI сесії VII скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 26.04.2018 про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2;

- визнати недійсною та скасувати приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки площею 600 кв.м. в АДРЕСА_2.

Разом із позовною завою ОСОБА_2 подано клопотання про забезпечення позову в порядку статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом:

1) встановлення заборони Безлюдівській селищній раді Харківського району Харківської області вчинювати будь-які дії з передачі земельної ділянки в АДРЕСА_1 у власність, до вирішення справи судом;

2) встановлення обов'язку Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області вчинити дії з заборони фактичного використання земельною ділянкою в АДРЕСА_1, до вирішення справи судом.

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову заявник зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до тієї ситуації, що навіть при повному задоволенні позовних вимог судом, виконання останніх об'єктивно стане неможливим, оскільки не існує жодного механізму впливу на дії відповідача, які були б перепоною у вчиненні дій відносно предмету судового спору, а саме реалізації права на земельну ділянку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 по справі № 520/11211/18 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 по справі № 520/11211/18 задовольнити клопотання про забезпечення адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги повідомлено про здійснення незаконного оформлення прав власності на земельну ділянку, використання спірної земельної ділянки третьою особою, що негативно впливає на її цільове призначення. Невжиття заходів забезпечення позову по справі ставить під загрозу реалізацію судового захисту та поновлення прав та інтересів позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у заяві про забезпечення позову доводи не надають суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача нічим не підтверджено, відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому суд вказав, що забезпечення позову шляхом зупинення встановленням заборони та встановленням обов'язку може вважатися вирішенням спору та зашкодити правам третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано положеннями ст.ст.150-158 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання судового рішення і спрямоване на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог ч.ч.1 та 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

При цьому, положеннями ч.2 ст.150 КАС України в якості підстав для вжиття заходів забезпечення позову передбачено наступні:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

В той же час, слід враховувати, що положеннями ч.1 ст.151 кАС України передбачено види забезпечення позову, а саме: 1) зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) заборона відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановлення обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно із ч.5 ст.151 КАС України зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, як клопотання про забезпечення позову, так і апеляційна скарга позивача, не містять посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть при цьому понесені.

Враховуючи наведене, доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, позивачем до суду не надано.

В підтвердження обставини, на які посилався представник позивача під час апеляційного розгляду справи, які свідчать про порушення прав позивача діями третьої особи , доказів стороною позивача не надано.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не порушено норм матеріального чи процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали - відсутні.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 150-158, 241, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 по справі № 520/11211/18 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 по справі № 520/11211/18- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко А.О. Бегунц