Справа № 826/15891/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2019 року № 826/15891/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області Гопцій Романа Олександровича

відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Київської області

про визнання протиправними дій, скасування постанови

Суд прийняв до уваги таке:

Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідачів в якому просить:

- визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Київської області Гопція Романа Олександровича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору № 36755363 від 11.03.2015;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору № 36755363 від 11.03.2015, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Київської області Гопцієм Романом Олександровичем.

Ухвалою суду від 22.09.2015 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 19.11.2015.

Ухвалою суду від 14.12.2015 зупинено провадження у справі № 826/15891/15 до набрання законної сили рішенням по справі № 369/7881/15-ц. Зобов'язано сторін надати суду докази набрання законної сили рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/7881/15-ц.

Ухвалою суду від 08.02.2019 поновлено провадження в адміністративній справі та вказано, що розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляд по суті на 25 лютого 2019 року о 09:45 год.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. В судове засідання призначене на 25.02.2019 не прибув, причини неявки суду не повідомив.

Представники відповідачів в судові засідання не прибули, письмових заперечень/відзиву на позовну заяву не надали, хоча були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2012 року задоволено позов ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1, третя особа - ТОВ «Цедрік Авто», про стягнення боргу за кредитним договором та стягнуто із ОСОБА_1 як поручителя ТОВ «Цедрік Авто», яке отримало кредит, на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 993 948,66 доларів США та 981 820 грн 56 коп., а також судовий збір в розмірі 3 219 грн.

На підставі вказаного рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області 27 вересня 2012 року видано виконавчий лист № 2-1401/12, який перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області.

28.02.2013 відкрито виконавче провадження №36755363 по виконанню даного виконавчого листа, про що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. В ході виконання виконавчого провадження 28.02.2013 було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та винесена відповідно постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

11.03.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмыры 892 967,12 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини виникли у сфері примусового виконання рішень і стосуються правомірності постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.99 (далі - Закон України N 606-XIV), чинний на момент спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочато його примусове виконання із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

За загальним правилом ч. 1 ст. 28 Закону України № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно з ч. 3 ст. 28 Закону №606 постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Таким чином, згідно з ч. 1 ст. 28 Закону №606 невиконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання є підставою для прийняття відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору. Випадки, за яких виконавчий збір не стягується, визначені у ч. 2 ст. 28 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця ВРВР УДВС ГУБ у Київській області від 28.02.2013 про відкриття виконавчого провадження ВП №36755363, копія якої міститься у справі, державним виконавцем встановлено семиденний строк для самостійного виконання рішення (сплатити борг) та вказано, що в разі невиконання рішення в наданий час для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Позивачем не надано доказів самостійного виконання рішення і сплати стягувачу суми боргу згідно з виконавчим листом Києво-Святошинського районного суду №2-1401/12 від 27.09.2012 протягом семи днів. Не надано до суду таких доказів і станом на день прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, тобто 11.03.2015. Також, розглядуваний судом у цій справі випадок не підпадає під регулювання ч. 3 ст. 28 Закону №606, якою передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Так, у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, ст. 14 КАС України судове рішення є обов'язковим до виконання, всіма органами державної влади ..., фізичними та юридичними особами на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд враховує також ті обставини, що невиконання судового рішення, що вступило в законну силу є порушенням прав стягувача на отримання присуджених йому коштів, підриває авторитет не тільки судової влади, але і держави в цілому.

Враховуючи всі вищенаведені обставини, суд вважає, що державний виконавець приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження по його стягненню діяв обґрунтовано, розсудливо та своєчасно, тому не допустив порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача

Більше того, посилання представника позивача, що вказаний виконавчий лист не підлягає виконанню, та як наслідок оскаржувана постанова є незаконною, судом відхиляються, оскільки рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.02.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - відмовлено.

Інших аргументованих доводів і доказів, які б свідчили про порушення відповідачем вимог Закону №606 при прийнятті оскаржуваної постанови або її невідповідність вимогам цього Закону, позивачем не наведено, а судом таких обставин не вбачається.

За таких обставин, винесення відповідачем оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 28 Закону №606 і суд не вбачає підстав для висновку про допущення відповідачем порушень цього Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову і відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 134, 139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій