Справа № 826/4120/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4120/18 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю: секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Китчер-Солюшн» до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, визнання протиправними і скасування рішень та податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Китчер-Солюшн» звернулося до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо передачі Головному управлінню ДФС у Рівненській області повноважень на здійснення на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 у справі № 757/44097/17-к документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Китчер-Солюшн»; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Рівненській області від 18.08.2017 № 1168 «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Китчер-Солюшн» за період з 12.05.2015 року по 31.12.2016року»; визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Рівненській області щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Китчер-Солюшн» на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 по справі № 757/44097/17-к та наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 18.08.2017 № 1168 «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Китчер-Солюшн» за період з 12.05.2015 року по 31.12.2016 року» та оформлення результатів такої перевірки у формі Акта від 09.11.2017 № 1236/17-00-14-01/39787102; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 23.11.2017 №, № , № , № , № ; визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 3953/6/99-99-11-01-02-25 від 05.12.2018 та рішення №7423/6/99-99-11-03-01-25 від 01.03.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 по справі № 757/44097/17-к на підставі наказу ГУ ДФС у Рівненській області від 18.08.2017 №1168 посадовими особами ГУ ДФС у Рівненській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Китчер-Солюшн» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 12.05.2015 по 31.12.2016, однак документальну перевірку проводили не спеціалісти Державної фіскальної служби України, а державні ревізори-інспектори Головного управління ДФС в Рівненській області, що, на думку позивача, свідчить про недотримання ДФС України та ГУ ДФС у Рівненській області вимог ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 по справі № 757/44097/17-к під час її виконання, а саме: проведення перевірки іншим контролюючим органом, ніж це визначено слідчим суддею. Позивач також зазначає, що встановлені порушення податкового законодавства не знаходять документального та нормативного підтвердження, а тому прийняті за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо передачі Головному управлінню ДФС у Рівненській області повноважень на здійснення, на підставі на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 по справі № 757/44097/17-к, документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Китчер-Солюшн»;

визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Рівненській області від 18.08.2017 № 1168 «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Китчер-Солюшн» за період з 12.05.2015 року по 31.12.2016 року»;

визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Рівненській області щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Китчер-Солюшн» на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 по справі № 757/44097/17-к та наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 18.08.2017 № 1168 «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Китчер-Солюшн» за період з 12.05.2015 року по 31.12.2016 року» та оформлення результатів такої перевірки у формі Акта від 09.11.2017 № 1236/17-00-14-01/39787102;

визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 23.11.2017 : №; № ; № ; № ; № ;

у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 3953/6/99-99-11-01-02-25 від 05.02.2018 та №7423/6/99-99-11-03-01-25 від 01.03.2018 в частині відмови у задоволені скарги відмовлено.

При цьому суд першої інстанції дійшов до висновку, що у ДФС України були відсутні повноваження на делегування права на проведення перевірки платника податку, а ГУ ДФС у Рівненській області були відсутні підстави для винесення оскаржуваного наказу від 18.08.2017 № 1168, проведення на підставі цього наказу документальної позапланової виїзної перевірки позивача та оформлення результатів такої перевірки у формі Акта №1236/17-00-14-01/39787102 від 09.11.2017. Також суд наголосив, що ГУ ДФС у Рівненській області не надано належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та ТОВ «ФІЛІН ПРАЙМ», ТОВ «ФІЛОМЕЛЬ», ТОВ «СВ КОМ ТРЕЙД», ТОВ «СТІЛ-ПРОФІТ» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто, з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, суд дійшов висновку, що операція з отримання позивачем кредитних коштів в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пов'язана із провадженням господарської діяльності позивача та направлена на отримання прибутку. При цьому вказав, що рішення, прийняті за результатами розгляду скарг позивача на податкові повідомлення-рішення, самі по собі не є юридично значимими для позивача, оскільки не мають безпосереднього впливу на його суб'єктивні права та обов'язки шляхом позбавлення можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що судом неправильно та неповно досліджено докази та встановлено обставини у справі, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. Апелянт наголошує, що нормативно та документально не підтверджується неправомірність реалізації ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 по справі № 757/44097/17-к. Крім того, вказує на необґрунтованість та недоцільність операцій позивача із залученням кредитних коштів ПАТ КБ «Приватбанк» та виконання зобов'язань третіх осіб згідно договорів поруки. Також податковий орган звертає увагу, що позивачем не було надано документів на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін та вказує на правомірність висновків суду першої інстанції і безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у Рівненській області відповідно до вимог підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 по справі № 757/44097/17-к та наказу ГУ ДФС у Рівненській області від 18.08.2017 № 1168 посадовими особами ГУ ДФС у Рівненській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 12.05.2015 по 31.12.2016.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДФС у Рівненській області складено Акт №1236/17-00-14-01/39787102 від 09.11.2017, в якому встановлено порушення позивачем податкового законодавства України та на підставі якого в подальшому винесені наступні податкові-повідомлення рішення:

№ від 23.11.2017, яким за порушення п.44.1 ст. 44, п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198, абз. 19 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 15019785,00 грн, з яких 12015828 грн за податковими зобов'язаннями та 3003957 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№ від 23.11.2017, яким за порушення п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, ст. 22, п.44.1, п.44.2 ст. 44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 5 «Визнання та класифікація доходу» Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Мінфіну від 29.11.1999 № 290, ст. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем Податок на прибуток в розмірі 36668095,00 грн, з яких 29334476 грн за податковими зобов'язаннями та 7333619,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№ від 23.11.2017, яким за порушення п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, ст. 22, п.44.1, п.44.2 ст. 44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 5 «Визнання та класифікація доходу» Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Мінфіну від 29.11.1999 № 290, ст. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зменшено позивачу суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 12520685 грн;

№ від 23.11.2017, яким за порушення п.п.214.1.4 п.214.1 ст. 214, п.п.213.1.9 п.213.1 ст. 213, п. 217.1 ст. 217 Податкового кодексу України збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем Акцизний податок з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 335538,79 грн, з яких 268431,03 грн за податковими зобов'язаннями та 67107,76 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№ від 23.11.2017, яким за порушення п.231.1 ст. 231 Податкового кодексу України застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 863754,34 грн за платежем Пальне;

№ від 23.11.2017, яким за порушення п.п.232.4.2 п.232.4 ст. 232 Податкового кодексу України збільшено Позивачу суму грошового зобов'язання за платежем пальне в розмірі 7150,24 грн, з яких 5720,19 грн за податковими зобов'язаннями та 1430,05 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказані податкові повідомлення-рішеннями були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до ДФС України, проте, Рішенням ДФС України від 05.02.2018 № 3953/6/99-99-11-01-02-25 його скаргу на податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.11.2017 №№, , залишено без задоволення, а Рішенням ДФС України від 01.03.2018 № 7423/6/99-99-11-03-01-25 скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.11.2017 № та залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.11.2017 № , .

Позивач вважаючи протиправними дії ДФС України щодо передачі повноважень на проведення перевірки, наказ ГУ ДФС у Рівненській області від 18.08.2017 № 1168 та дії ГУ ДФС у Рівненській області щодо проведення перевірки та оформлення її результатів, а також прийняті податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.11.2017 та рішення ДФС України, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі як суб'єкти владних повноважень не довели перед судом правомірності своїх дій та прийнятих рішень, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу ГУ ДФС у Рівненській області від 18.08.2017 № 1168 посадовими особами ГУ ДФС у Рівненській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 12.05.2015 по 31.12.2016.

Зі змісту наказу вбачається, що перевірку проведено на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 по справі № 757/44097/17-к.

При цьому, з даної ухвали вбачається, що слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва надано дозвіл на призначення у кримінальному проваджені №0001823 документальної позапланової перевірки ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН», на предмет своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, у т.ч. при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2008 року по 31.12.2016. Проведення позапланової перевірки доручено співробітникам Державної фіскальної служби України.

Згідно з положеннями підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, позапланова документальна перевірка здійснюється контролюючим органом за наявності такої підстави як отримання рішення слідчого судді про призначення перевірки.

Невід'ємною частиною рішення про призначення перевірки є як визначення суб'єкта, який підлягає перевірці, так і визначення суб'єкта, який здійснює перевірку, без чого неможливо здійснити її виконання. Оскільки слідчий суддя за вказаною нормою приймає рішення про здійснення перевірки, то саме він визначає і суб'єкта, на якого покладається обов'язок її проведення, а також інші умови здійснення такої перевірки.

З огляду на викладене та відповідно до зазначеної норми, визначення контролюючого органу, на якого покладено здійснення перевірки, у випадку призначення перевірки слідчим суддею, віднесено до компетенції саме слідчого судді.

Суб'єкт владних повноважень, на якого слідчим суддею покладено обов'язок з проведення перевірки, ні за Кримінальним процесуальним кодексом України, ні за Податковим кодексом України не уповноважений самостійно передавати повноваження щодо здійснення перевірки іншому суб'єкту владних повноважень, а в протилежному випадку він перебирає на себе повноваження слідчого судді, чим виходить за межі своєї компетенції.

Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 1 січня 2017 року (за виключенням окремих статей) та яким внесено зміни до Податкового кодексу України, що стосуються контрольно-перевірочної роботи, пунктом 8 розділу I вказаного Закону доповнено Податковий кодекс України статтею 19-3 та викладено в новій редакції п. п. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, якими визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Отже, з 01.01.2017 організацію та проведення документальних і фактичних перевірок може бути здійснено (в т. ч. видано наказ про проведення перевірки, оформлено направлення (посвідчення), складено акт (довідку) та податкові повідомлення-рішення, за їх результатами) лише зазначеними вище органами.

Відповідно до п. 1.6 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, затверджених Наказом ДФС від 12.10.2016 № 856 визначено, що проведення перевірок здійснюють посадові особи відповідних структурних підрозділів ДФС, головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Офісу великих платників податків ДФС (далі - ОВПП), до функцій яких належить проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, про що зазначено у Листі Державної фіскальної служби України від 17.01.2017 № 1005/7/99-99-14-03-03-17.

Отже, як вірно робить висновок суд першої інстанції, здійснювати перевірку позивача на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва уповноважені були співробітники відповідних структурних підрозділів ДФС України, як зазначено в ухвалі судді, відповідно, ГУ ДФС у Рівненській області не мало правових підстав для винесення наказу про перевірку та її проведення з оформленням результатів.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 03.04.2018 у справа № 820/4482/17, предметом розгляду в якій було визнання протиправним та скасування наказу, проведення перевірки Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017, відповідно до якої проведення перевірки доручено співробітникам ДФС України, свідчить про недотримання Головним управлінням ДФС у Харківській області вимог ухвали слідчого судді під час її виконання, а саме, проведення перевірки іншим контролюючим органом, ніж це передбачено слідчим суддею, що є підставою для скасування наказу про проведення перевірки.

Крім того, суд зазначає, що положення підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі якого прийнято наказ ГУ ДФС у Рівненській області від 18.08.2017 № 1168, містить імперативний припис щодо обов'язку контролюючого органу провести документальну позапланову перевірку у випадку отримання рішення слідчого судді про призначення перевірки.

В даному випадку ухвалою слідчого суді не призначено перевірку платника податків, як це передбачено положеннями підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, а лише надано дозвіл на її проведення силами відповідного податкового органу.

Поняття «надати дозвіл на проведення перевірки» податковим органом, про що зазначено в ухвалі слідчого судді, не є тотожним поняттю «призначити перевірку» судом, що регламентується положеннями підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Таким чином, за відсутності рішення суду (слідчого судді), саме, про призначення перевірки, призначення її наказом керівника контролюючого органу відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки вказана норма однозначно регламентує обставини, за яких може бути здійснена перевірка, а саме, таку перевірку перш за все, повинен призначити суд, постановивши відповідне рішення.

Оскаржуваний наказ ГУ ДФС у Рівненській області про проведення перевірки позивача не узгоджується з вищенаведеними вимогами законодавства щодо виключних випадків проведення документальних позапланових перевірок.

Отже, у ДФС України були відсутні повноваження на делегування права на проведення перевірки платника податку, а у ГУ ДФС у Рівненській області були відсутні підстави для винесення оскаржуваного наказу від 18.08.2017 № 1168, проведення на підставі цього наказу документальної позапланової виїзної перевірки позивача та оформлення результатів такої перевірки актом №1236/17-00-14-01/39787102 від 09.11.2017.

Проведення податкової перевірки некомпетентним органом вказує не лише на протиправність наказу про проведення перевірки та дій контролюючого органу щодо її проведення, а й нівелює наслідки такої перевірки.

Разом з тим, судом першої інстанції проаналізовано обставини та документальне підтвердження реальності господарських операцій позивача з контрагентами і встановлено наступне.

Так, в акті перевірки податковим органом зроблено висновок про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання нафтопродуктів ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» у ТОВ «ФІЛІН ПРАЙМ», ТОВ «ФІЛОМЕЛЬ», ТОВ «СВ КОМ ТРЕЙД», ТОВ «СТІЛ-ПРОФІТ».

Для проведення господарської діяльності з реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС між ТОВ «ФІЛІН ПРАЙМ» та ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» були укладені договори поставки нафтопродуктів №ФП-0013 від 03.06.2016 року, № ФП-0032 від 01.07.2016 року, № ФП-0019 від 01.08.2016 року, № ФП-0073 від 15.08.2016 року, № ФП-0082 від 01.09.2016 року, № ФП-0201 від 20.11.2016 року, відповідно до яких ТОВ «ФІЛІН ПРАЙМ» (Постачальник) зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов договорів. Додатковим угодами до договорів поставки Сторони узгодили характеристики нафтопродуктів її вартість, тощо.

Також, для проведення господарської діяльності з реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС між ТОВ «ФІЛОМЕЛЬ» та ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» був укладений договір поставки нафтопродуктів №ФІ-0001 від 01.06.2016 року, відповідно до яких ТОВ «ФІЛОМЕЛЬ» (Постачальник) зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов договорів. Додатковим угодами до договорів поставки Сторони узгодили характеристики нафтопродуктів її вартість, тощо.

Крім того, для проведення господарської діяльності з реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС між ТОВ «СВ КОМ ТРЕЙД» та ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» було укладено договір поставки нафтопродуктів №01/5-НП від 01.05.2016 року, відповідно до яких ТОВ «СВ КОМ ТРЕЙД» (Постачальник) зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов договорів. Додатковим угодами до договорів поставки Сторони узгодили характеристики нафтопродуктів її вартість, тощо.

Для проведення господарської діяльності з реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС між ТОВ «СТІЛ ПРОФІТ» та ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» було укладено договір поставки нафтопродуктів №СП-0001 від 01.10.2016 року, відповідно до якого ТОВ «СТІЛ ПРОФІТ» (Постачальник) зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов договорів. Додатковим угодами до договорів поставки Сторони узгодили характеристики нафтопродуктів її вартість, тощо.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за вищевказаними договорами, позивачем надано акти приймання-передачі нафтопродуктів, податкові накладні, платіжні доручення та інші первинні документи.

Відповідно до Договору зберігання № 5477 від 13.05.2016 року придбані нафтопродукти у ТОВ «ФІЛІН ПРАЙМ», ТОВ «ФІЛОМЕЛЬ», ТОВ «СВ КОМ ТРЕЙД», ТОВ «СТІЛ-ПРОФІТ» в подальшому були передані на зберігання Публічному акціонерному товариству «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ», що підтверджується актами приймання передачі нафтопродуктів на зберігання та актами приймання - передачі наданих послуг.

ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» здійснив оплату за надані послуги на користь ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ», що підтверджується платіжними дорученнями.

Перевезення нафтопродуктів, придбаних у ТОВ «ФІЛІН ПРАЙМ», ТОВ «ФІЛОМЕЛЬ», ТОВ «СВ КОМ ТРЕЙД», ТОВ «СТІЛ-ПРОФІТ», до мережі АЗС ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» здійснювало автомобільним транспортом на підставі Договору перевезення автомобільним транспортом № 24/05/16 від 16.05.2016 року з ТОВ «РІСОЛ» та Договору перевезення вантажу автомобільним транспортом № 46 від 12.05.2016 року з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «КРЕМЕНЧУКНАФТОПРОДУКТСЕРВІС». Виконання умов договорів підтверджується актами виконаних робіт.

Факт зберігання, транспортування нафтопродуктів зі складів світлих нафтопродуктів ПАТ «ДНІПРОНАФТПРОДУКТ» підтверджується, окрім первинних бухгалтерських документів, також і товарно-транспортними накладними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт реалізації нафтопродуктів, придбаних в ТОВ «ФІЛІН ПРАЙМ», ТОВ «ФІЛОМЕЛЬ», ТОВ «СВ КОМ ТРЕЙД», ТОВ «СТІЛ-ПРОФІТ», через мережу АЗС ТОВ «КИТЧЕР СОЛЮШН» в повному обсязі підтверджується первинними бухгалтерськими документами та наданими копіями договорів поставки нафтопродуктів, додаткових угод до договорів поставки нафтопродуктів, актів приймання - передачі нафтопродуктів, податкових та видаткових накладних, договорів на перевезення вантажів автомобільним транспортом, товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, актів здачі-приймання виконаних робіт, платіжних доручень (на підтвердження оплати вартості придбаних нафтопродуктів та послуг автотранспортних підприємства з перевезення нафтопродуктів), журналів-ордерів та відомості по рахунку.

Згідно ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Пунктом 138.1 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентом, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платник ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Обставини фіктивності та інших недоліків правового статусу контрагентів платника податків, а так само щодо невиконання ними своїх податкових обов'язків підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про нереальність господарської операції або відсутність її економічного змісту.

Таким чином, наданими позивачем первинними документами у повному обсязі підтверджується реальність здійснених господарських операцій при придбанні товарно-матеріальних цінностей та послуг у контрагентів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дослідженні господарські операції по правочинах між позивачем та контрагентами були реально (фактично) здійснені, що повністю підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, такі операції пов'язані з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб'єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладених правочинів є таким, що не відповідає дійсності, та не ґрунтується на нормах законодавства України, а ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим у податкових правовідносинах.

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентом, останній був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платником податку на додану вартість.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об'єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з надання послуг, адже у комерційній діяльності виконання послуг не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання доходу, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем документи є належними доказами виконання контрагентом умов договорів, оскільки, враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Надані позивачем первинні бухгалтерські документи, відповідають вимогам ст.9 вищенаведеного Закону.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що факт отримання позивачем товару (послуг), оплати його вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача. Твердження контролюючого органу про відсутність факту реальності господарських операцій позивача з контрагентами були спростовані наявними доказами в матеріалах справи, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суму задекларованого позивачем податку, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування на податок на додану вартість.

Щодо ненадання первинних документів під час проведення перевірки, то, як вірно зазначає суд першої інстанції, поважність причин ненадання цих документів обумовлена їх вилученням на підставі постановою Слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Рівненській області капітана поліції У.І. Чучкевич від 02.10.2017 року про визнання ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» потерпілим від кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000269 від 27.06.2017 року.

При цьому, відповідно до пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України у контролюючого органу була можливість отримати в правоохоронних органах доступ до усіх первинних та бухгалтерських документів.

Крім того, позивачем 15.06.2018 подано до Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України заяву про проведення судово-економічної експертизи щодо відносин з ТОВ «ФІЛІН ПРАЙМ», ТОВ «ФІЛОМЕЛЬ», ТОВ «СВ КОМ ТРЕЙД», ТОВ «СТІЛ-ПРОФІТ».

За результатами проведеного дослідження складено Висновок від 25.09.2018 № 70/7, відповідно до якого, висновки ГУ ДФС в Рівненській області, викладені в Акті №1236/17-00-14-01/39787102 від 09.11.2017 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 12.05.2015 по 31.12.2016» щодо виявлених порушень в частині заниження податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість, за винятком операцій щодо отримання кредитних коштів у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та виконання договорів поруки, нормативно та документально не підтверджуються.

Водночас, щодо операцій позивача із залучення кредитних коштів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та виконання зобов'язань третіх осіб згідно договорів поруки, суд першої інстанції виходив з наступного.

Так, між ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Кредитор) був укладений кредитний Договір від 04.11.2016 № 4К16107Г про відкриття відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом до ,00 грн. Метою надання кредиту є фінансування поточної діяльності підприємства.

07.11.2016 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перераховано на користь ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» грошові кошти у розмірі ,86 грн відповідно до кредитного Договору від 04.11.2016 № 4К16107Г.

04.11.2016 між ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Кредитор) укладено два Договори поруки відповідно до яких ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» поручається перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Кредитом) за виконання ТОВ «ДАМПІР» та ТОВ «РЕТОНГА» (Боржниками) своїх зобов'язань з повернення основної суми заборгованості та виплати відсотків за користування раніше отриманими кредитними коштами по кредитним Договорам, а саме між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ДАМПІР» Договір поруки від 04.11.2016 № 4Д13501Д/П по кредитним Договорам від 16.08.2013 № 4Д13501Д, від 19.08.2013 № 4Д13502Д, від 20.08.2013 № 4Д13492И та 20.01.2014 № 4Д14025И; між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «РЕТОНГА» Договір поруки від 04.11.2016 № 4Р13479Д/П по кредитним Договорам від 08.08.2013 № 4Р13479Д, від 09.08.2013 № 4Р13473И, від 13.08.2013 № 4Р13474И, від 16.08.2013 № 4Р13503Д.

Відповідно до договорів поруки, позивачем перераховані отримані кредитні грошові кошти на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у якості виконання зобов'язань боржників, а саме по ТОВ «ДАМПІР» - ,51 грн; по ТОВ «РЕТОНГА» - ,35 грн.

В Акті перевірки ГУ ДФС у Рівненській області дійшло до висновку, що операції позивача із залучення кредитних коштів та сплати процентів за користування такими кредитами не пов'язані із жодною раніше здійсненою господарською операцією позивача, тому не пов'язані з провадженням господарської діяльності позивача.

На думку контролюючого органу, внаслідок описаних вище операцій, в порушення п.19 П(С)БО 16 «Витрати», ст. 4, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами і доповненнями, п. 2.1, п.2.2 ст.2 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському з обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за № 88, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, позивачем включено до розрахунку фінансового результату витрати, що не пов'язані з фінансово-господарською діяльністю, а саме, суму нарахованих відсотків відповідно до умов кредитного договору за користування кредитом.

Проте, як зазначає Верховний Суд в постанові від 24.01.2018 по справі №816/4226/13-а, використання коштів, отриманих у кредит на оплату заборгованості по іншому кредиту, не може вважатися діями, які суперечать діловій меті господарської діяльності. Здійснення позивачем як суб'єктом господарювання дій, які є нетиповими для певного виду діяльності, або можуть не у повній мірі відповідати цільовому призначенню отриманих кредитних ресурсів, не може однозначно свідчити про невідповідність таких дій цілям господарської діяльності.

Свобода підприємницької діяльності, у розумінні якої підприємці мають право без обмежень самостійно на власний ризик здійснювати з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, є загальним принципом господарювання, а отже господарської діяльності.

Обставини проведених господарських, фінансових операцій та первинні (бухгалтерські, фінансові) документи, підтверджують здійснення позивачем операцій за укладеним кредитним Договором з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та договорами поруки між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20.10.2016, відповідно до яких позивач поручається за виконання ТОВ «ДАМПІР» та ТОВ «РЕТОНГА» своїх зобов'язань за раніше укладеними Кредитними договорами, з повернення кредитних коштів та виплати відсотків за їх користування.

Як зазначив позивач, умовою, яка передувала укладенню договорів поруки зі сторони позивача, було отримання відомостей від Банку про існування Договорів застави зі сторони ТОВ «ДАМПІР» та ТОВ «РЕТОНГА», які було укладено в якості забезпечення виконання ними зобов'язань за Кредитними договорами, а саме: застава корпоративних прав та майнових прав на отримання товару, що суттєво перевищує розмір фактичної заборгованості.

Разом із тим, контролюючим органом безпідставно залишено поза увагою всі обставини здійснення описаних операцій та суттєві умови договорів, які пов'язані саме із залученням кредитних коштів позивачем з метою проведення законної господарської діяльності.

На підтвердження правомірності віднесення відсотків за користування кредитними коштами до витрат, позивачем також надано до суду консультативний Висновок ТОВ «Українська аудиторська служба» від 07.03.2018, а також висновок експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України Шаповалова Р.А № 33/7 від 13.03.2018, належну оцінку яким було надано судом першої інстанції.

Контролюючий орган, під час проведення перевірки обмежився лише аналізом операцій зі списання коштів з ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» за зобов'язаннями ТОВ «ДАМПІР» та ТОВ «РЕТОНГА», однак, повністю залишива поза увагою те, що укладення кредитних договорів та договорів поруки, було лише передумовою настання економічної вигоди для ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» у вигляді отримання можливості стягнення із ТОВ «ДАМПІР» та ТОВ «РЕТОНГА» сум грошових коштів або майна, що суттєво перевищує розмір фактичної заборгованості та становить 6,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, відсотки за кредитним договором від 20.10.2016, нараховані та сплачені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають врахуванню ТОВ «КИТЧЕР-СОЛЮШН» (віднесенню на витрати) при визначенні фінансового результату до оподаткування у 2016 році та відповідно відображенню у податкової декларації з податку на прибуток за податковий (звітний) період 2016 рік.

Операція з отримання позивачем кредитних коштів в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пов'язана із провадженням господарської діяльності позивача та направлена на отримання прибутку.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих позивачем від платників податку, на підставі первинних документів сформовано витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, встановлення судом на підставі матеріалів справи реальності здійснення господарської операції, наявності наданих послуг (товару) та проведення оплати за них, використання наданих послуг (товару) у господарській діяльності позивача, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 13 листопада 2017 року №, № , №; № ; № , які є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до позивача санкцій контролюючим органом.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог судове рішення не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2019 року

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк