Справа № 120/4414/18-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4414/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Томчук Андрій Валерійович

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

21 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року (суддя Томчук А.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто на підставі частини 2 статті 123 КАС України.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду з підстав, зазначених в апеляційній скарзі. Поміж іншого, в обґрунтування апеляційної скарги посилається про те, що судом першої інстанції повернуто позовну заяву з підстав пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, визначеного статтею 122 КАС України. Проте, на думку апелянта, позовні вимоги, заявлені позивачем в даній справі, не можуть обмежуватись шестимісячним строком.

Відповідач подав відзиву на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити її без задоволення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 312 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою суду від 07.12.2018 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та запропоновано позивачу у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

21.12.2018 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків та заяву про поновлення строків від 21.12.2018, зі змісту останньої позивач вказав, що 13.04.2017 звернувся до Тульчинського районного суду з даним позовом, на що суддя Тульчинського районного суду Ковганич С.В. у справі №148/663/17 ухвалою від 05.07.2017 залишив позовну заяву ОСОБА_2 до Тульчинського ОУПФУ без розгляду, мотивуючи пропущеними строками. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.08.2017 у справі №148/663/17 ухвалу Тульчинського районного суду від 05.07.2017 залишено без змін.

Мотивуючи тим, що змінилась правова позиція суду щодо пропущення строку позовної давності, позивач вказав, що вирішив повторно звернутись до суду.

Посилаючись на ч.2 ст.87 Закону України №1788-XІІ, пункт 44 рішення Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №820/6514/17 (щодо перерахунку пенсій пенсіонерам МВС з урахуванням грошового забезпечення поліцейських), ч.1 ст. 76 Закону України "Про радіаційну безпеку" просив поновити строк звернення до адміністративного суду по справі №120/4414/18-а.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення із позовом до суду, встановлений статтею 122 КАС України, а вказані у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду доводи не спростовують факт такого пропуску та не підтверджують поважність причин пропуску такого строку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, строк звернення до адміністративного суду з даним позовом слід вирішувати з урахуванням положень ч.2 ст.122 КАС України.

Також, суд звертає у вагу позивача на те, що строк звернення до суду, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини шостої статті 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо відсутності підстав для повернення позовної заяви, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач звертаючись до суду з даним позовом, просить визнати протиправною відмову Тульчинського ОУПФУ Вінницької області у перерахунку щомісячної основної державної та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю відповідно до вимог ст.39, 50,54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.01.2014 по 02.08.2014, викладену у листі від 20.03.2017 №289/13-13/02/1 та заявляє вимоги щодо зобов'язання відповідача перерахувати та виплатити основну та додаткову пенсію позивача відповідно ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 01.01.2014 по 02.08.2014.

Водночас судом встановлено, що ухвалою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.07.2017 у справі №148/663/17, позовну заяву ОСОБА_2 до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії залишено без розгляд у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Вказана ухвала набула законної сили відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2017.

При цьому, посилання позивача, на зміну правової позиції суду щодо пропущення строку позовної давності та норми ч.2 ст.87 Закону України №1788-XІІ, пункт 44 рішення ВС від 15.02.2018 у справі №820/6514/17 (щодо перерахунку пенсій пенсіонерам МВС з урахуванням грошового забезпечення поліцейських), ч.1 ст. 76 Закону України "Про радіаційну безпеку", апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються предмету позову в контексті даної спірної ситуації.

Так, положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

"Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення із позовом до суду, встановлений ст.122 КАС України і вказані у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду доводи не спростовують факт пропуску строку та не підтверджують поважність пропуску такого строку.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, в той час як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції стосовно наявності підстав для повернення позовної заяви, у зв'язку із чим ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.