Справа № 440/217/19
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/217/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

судді Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисака С.В.,

представника відповідача за довіреністю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/217/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2019 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-2404-53, а також зобов'язати відповідача не застосовувати до моменту зміни законодавства про єдиний внесок до самозайнятої особи ОСОБА_2 будь-яких дій, включаючи, але не обмежуючись нарахуванням, вимогою до сплати, оформленням нових вимог чи інших виконавчих документів за умови сплати ним єдиного внеску визначеного чинним законодавством у звичайному розмірі, а не у подвійному.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність прийнятого щодо нього рішення з огляду на те, що протягом 2017 року та восьми місяців 2018 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування сплачений ним самостійно в рамках підприємницької діяльності, а також як за працівника підприємством, з яким позивач перебуває у трудових відносинах. З урахуванням даного факту сплати єдиного внеску позивач вважає, що незалежно від того, що він має статус фізичної особи підприємця з ознакою, що така особа здійснює незалежну професійну діяльність як адвокат, він законодавчо не обтяжений обов'язком сплати єдиного внеску за кожен зареєстрований за ним вид діяльності, оскільки в інакшому випадку матиме місце подвійне оподаткування.

Ухвалою від 23.01.2019 позовну заяву залишено без руху у зв'язку з недотриманням вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України через відсутність доказів на підтвердження оплати судового збору в повному обсязі.

Після усунення недоліків, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою від 15.02.2019 заперечення представника відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

У судове засідання 20.02.2019 позивач не з'явився, явку свого уповноваженого представника не забезпечив, натомість надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. При цьому, вимоги позовної заяви підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. У відзиві на позов від 18.02.2019 відповідач обстоює позицію, відповідно до якої рішення щодо донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є правомірним, оскільки заборгованість утворилася у зв'язку з несплатою внеску у 2017 році та вісім місяців 2018 року особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме - адвокатську (а.с. 66-67).

За відсутності заперечень з боку представника відповідача суд визнав за можливе розпочати розгляд справи за відсутності сторони позивача.

20.02.2019 позивач засобами електронного зв'язку надіслав до суду ряд клопотань, які суд вирішував з урахуванням думки представника відповідача.

Так, у клопотанні під №2 позивач просив винести ухвалу, в якій зазначити, що заява та додатки до позовної заяви були направлені до суду позивачем 15.01.2019.

Протокольною ухвалою суд відмовив у задоволенні даного клопотання за безпідставністю.

У клопотанні під №3 позивач просив винести ухвалу, якою ініціювати перед органами прокуратури чи Національної поліції питання щодо визначення наявності складу злочину, передбаченого ст.ст. 364, 367 КК України за фактом незаконної передачі органами ДФС України на примусове виконання податкової вимоги.

Протокольною ухвалою суд відмовив у задоволенні даного клопотання у зв'язку з відсутністю обставин передбачених статтею 249 КАС України.

Крім цього, 20.02.2019 позивач засобами електронного зв'язку подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та уточнення до неї, якими доповнив заявлений позов вимогами про скасування виконавчого провадження ВП №58096707, відкритого державним виконавцем Карлівського РВ ДВС щодо стягнення коштів за податковою вимогою, скасування постанов Карлівського РВ ДВС про арешт коштів боржника та про арешт рухомого і нерухомого майна в рамках виконавчого провадження ВП №58096707 та вимогою про визнання незаконною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №58096707 (а.с. 93-94).

Протокольною ухвалою від 20.02.2019 суд відмовив у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог та повернув її позивачу в порядку ч. 7 ст. 47 КАС України.

У зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів суд оголосив перерву до 12.03.2019.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 клопотання ОСОБА_2 про об'єднання позовних вимог від 28.02.2019 залишено без задоволення (а.с. 138).

У судове засідання 12.03.2019 позивач не з'явився, явку свого уповноваженого представника не забезпечив, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Присутній представник відповідача підтримав відзив на позов, наполягаючи на обставинах, що свідчать про необґрунтованість заявленого позову.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Суд із загальнодоступного джерела сайту Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) з'ясував, що ОСОБА_2 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець 22.12.2006 за № 2 001411. Зареєстрованими видами діяльності ФОП ОСОБА_2 за КВЕД є: 79.11 Діяльність туристичних агентств; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 66.22 Діяльність страхових агентів і брокерів (основний); 66.29 Інша допоміжна діяльність у сфері страхування та пенсійного забезпечення; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 69.10 Діяльність у сфері права; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

ФОП ОСОБА_2 взятий на облік у контролюючих органах 27.12.2006 за №771, про що свідчить довідка від 01.07.2014 №032 (а.с. 18).

На обліку в Карлівській ОСОБА_3 у Полтавській області перебуває з 22.12.2006 як фізична особа-підприємець.

На спрощеній системі оподаткування (єдиний податок ІІІ група) позивач перебуває з 01.10.2016.

З Єдиного реєстру адвокатів України (http://erau.unba.org.ua) судом також встановлено, що позивач має право на здійснення адвокатської діяльності на підставі свідоцтва від 19.05.2010 №4142/10, виданого Київською обласною КДКА.

Як самозайнята особа адвокат ОСОБА_2 перебуває на обліку з 01.07.2014.

ОСОБА_2 протягом 2017 - 2018 років як самозайнята особа відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" сплачував єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в мінімальному розмірі, на підтвердження чого надав копії відповідних квитанцій (а.с. 19-24).

Обставини сплати ОСОБА_2 єдиного внеску у вказаний період відповідач не заперечує. А тому вказані обставини судом приймаються до уваги як такі, що відповідають дійсності.

Крім цього, позивач повідомив, що протягом усього 2017 року та восьми місяців 2018 року він отримував дохід як найманий працівник в АТ "СГ "Ю.БІ.АЙ-КООП", про що свідчать довідки, видані вказаним підприємством 14.01.2019 за №31 та №32 (а.с. 25-26). За даними відображеними у цих довідках АТ "СГ "Ю.БІ.АЙ-КООП" сплатило за ОСОБА_4, який працює на посаді генерального директора, єдиний внесок за 2017 рік в загальній сумі 13 732,73 грн та за 2018 рік в загальній сумі 16 032,65 грн.

Проте, суд не приймає вказані довідки АТ "СГ "Ю.БІ.АЙ-КООП" в якості доказу, оскільки інформація наведена у них не підтверджена документами первинного бухгалтерського обліку, як то платіжні доручення із вказівкою реквізитів сплати та призначення платежу, квитанції тощо.

Як зазначив представник відповідача, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом.

Відповідно до п. 19 розділу ІV Порядку №435 особи, які провадять незалежну професійну діяльність, отримують дохід від цієї діяльності та одночасно є фізичними особами-підприємцями формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування.

Всупереч наведеному ФОП ОСОБА_2 подав за 2017 рік лише "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік" (додаток 5), таблиці 2 до цього додатку (від 25.01.2018 вх. реєстр. №578), в якій зазначено помісячні нарахування єдиного внеску за період січень - грудень 2017 року на загальну суму 8448 грн. Однак позивач не подав таблиці 3 до додатку 5 за 2017 рік, у зв'язку з чим йому в автоматичному режимі нараховано за 2017 рік в розмірі мінімального страхового внеску в сумі 8448 грн по терміну сплати 02.05.2018. За період з 01.01.2018 по 19.10.2018 нарахування єдиного внеску ОСОБА_2 як фізичній особі - підприємцю та особі, яка проводить незалежну професійну діяльність здійснено виходячи з розміру мінімального внеску в розмірі 819,06 грн.

Тобто, позиція відповідача зводиться до того, що у разі коли особа здійснює зареєстровану підприємницьку діяльність та одночасно провадить незалежну професійну діяльність, то вона має сплачувати єдиний внесок і як фізична особа-підприємець (залежно від обраної системи оподаткування) згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, і як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Саме з цих підстав 13.11.2018 ГУ ДФС у Полтавській області була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2404-53 по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 13 438,29 грн, яку позивач отримав 22.11.2018 (а.с. 14).

Не погодившись з правомірністю вказаної вимоги, позивач оскаржив її в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги фізичної особи - підприємця самозайнятої особи ОСОБА_2 рішенням від 28.12.2018 №М/99-99-11-05-02-25 ДФС України вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-2404-53 залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с. 15-17).

Після цього позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з визначеннями, наведеними в п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є також фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час Законом №2464-VI не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи у трудових відносинах та здійсненні незалежної професійної діяльності.

Проте системний аналіз норм вказаного Закону свідчить на користь висновку про те, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Отже, в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховує та сплачує або особа - роботодавець, або фізична особа-підприємець самостійно в розмірі не менше мінімального, що виключає обов'язок по сплаті єдиного внеску позивачем ще й як самозайнятою особою.

При цьому Законом не передбачений порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Як встановлено судом, позивач у спірний період в рамках підприємницької діяльності сплачував єдиний внесок в розмірі не менше мінімального страхового внеску на рахунок Карлівської ОСОБА_3 у Полтавській області, про що свідчать квитанції, копії яких позивач приєднав до позовної заяви (а.с. 19-24).

Наявність лише цієї обставини суд визнає достатнім для висновку про відсутність обов'язку у позивача сплати єдиного внеску ще й як за самозайняту особу, оскільки це призведе до подвійного оподаткування особи в рамках здійснення одного й того ж виду діяльності, що суперечить принципам податкового законодавства.

За викладених обставин суд визнає висновки відповідача з приводу наявності підстав для донарахування позивачу єдиного внеску протиправними.

Відтак, позов у частині оскарження вимоги ГУДФС у Полтавській від 13.11.2018 №Ф-2404-53 підлягає задоволенню, а сама вимога - скасуванню як протиправна.

Разом з цим позовна вимога щодо зобов'язання відповідача не застосовувати до моменту зміни законодавства про єдиний внесок до самозайнятої особи ОСОБА_2 будь-яких дій, включаючи, але не обмежуючись нарахуванням, вимогою до сплати, оформленням нових вимог чи інших виконавчих документів за умови сплати ним єдиного внеску визначеного чинним законодавством у звичайному розмірі, а не у подвійному не підлягає задоволенню, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено можливості захисту від ймовірного порушення прав у майбутньому. Натомість предметом судового захисту може бути лише порушене право, свобода чи інтерес фізичної особи, право чи інтерес юридичної особи, як це передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України.

Тож позов належить задовольнити частково.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1536,80 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями від 15.01.2019 № 595/з9 та від 28.01.2019 № 15 (а.с. 3-4).

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області у сумі пропорційній до задоволеної частини позовних вимог - 768,40 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (пров. Тупий, 11, м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область, 39500, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-2404-53.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (пров. Тупий, 11, м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область, 39500, РНОКПП НОМЕР_1) частину судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 18.03.2019.

Суддя ОСОБА_5