Справа № 824/1298/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1298/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боднарюка О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюка О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Любимової К.М., Онуфраш Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в Чернівецький окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 23.08.2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 193926,27 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 129284,18 грн., та штрафними санкціями 64642,09 грн.;

- податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 23.08.2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 575770,50 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 460574,00 грн., та штрафними санкціями 115143,50 грн.;

- податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 23.08.2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору на 13483, 36 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 10786,69 грн., та штрафними санкціями 2696,67 грн.;

- податкове повідомлення - рішення форми "ПС" від 23.08.2018 року № про застосування штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення - рішення форми "ПС" від 23.08.2018 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення рішення - рішення форми "ПС" від 23.08.2018 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 170,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.08.2018 року № Ф- з єдиного внеску у сумі 171498,07 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 23.08.2018 року у сумі 38891,00 грн.;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати.

1. Аргументи учасників справи.

1.1. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 25 травня 2018 року посадовими особами відповідача проведена документальна планова перевірка позивача на підставі наказу № 262, а також проведена позапланова перевірка на підставі наказу № 437 від 10.07.2018 року, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. За результатами перевірки складено відповідні акти та винесено спірні рішення, які позивач вважає протиправними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, з огляду на наступне.

1.2. Зокрема, на думку позивача, посадовими особами контролюючого органу неправомірно віднесено до оподатковуваного доходу (вартість) безоплатно орендованого майна. А саме, відповідач в акті перевірки зробив висновки про те, що позивачем занижено загальний оподаткований дохід в загальній сумі 14126,00 грн., у тому числі за 2015 рік - 4708,80 грн., за 2016 рік - 4708,80 грн., за 2017 рік - 4708,80 грн., оскільки позивач згідно договору оренди отримав у безоплатне користування нежитлове приміщення, в той час коли ставка орендної плати була встановлена рішенням шостої сесії Вижницької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 21 квітня 2016 року «Про управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селища, міст Вижницького району».

Зазначені висновки контролюючого органу не узгоджуються з вимогами статей 164, 170 Податкового Кодексу України та Методикою, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України №1253 від 29.12.2010 року, а рішення органу місцевого самоврядування не може поширюватись на позивача, оскільки стосується майна спільної власності територіальних громад.

Крім цього, рішення шостої сесії Вижницької районної ради прийнято 21 квітня 2016 року, а тому вказаний нормативно-правовий акт не може поширюватися на операції проведені до його прийняття (оренда майна 2015 - 2016 р.р.).

В ході перевірки контролюючий орган помилково при визначені оподатковуваного доходу провів розрахунки виходячи із загальної площі орендованого приміщення (392,4 кв.м.), в той час коли на договірних умовах позивачу передана в оренду тільки частина приміщення площею 103,95 кв.м. Відтак розрахунки - 4708,80 грн. за один календарний рік (392,4 кв.м. х 1 грн/кв.м.) є неправомірними і такими, що суперечать дійсним обставинам.

1.3. Щодо твердження контролюючого органу про неправомірне віднесення до складу витрат позивача, витрат на загальну суму 704 987,10 грн. зазначив, що вказані втрати понесені позивачем на придбання дизельного пального, бензину, газу скрапленого, шин та запасних частин, і є такими, що понесені в межах господарської діяльності та використання яких підтверджується належним чином оформленими документами: шляховими листами, актами списання паливно-мастильних матеріалів, дефектними актами (відомостями), актами списання запасних частин та шин, що безпосередньо пов'язано із отриманням доходу позивача від підприємницької діяльності.

В ході перевірки, посадовим особам відповідача надано всі необхідні документи, які стосуються господарської діяльності, в тому числі і оренди транспортних засобів, однак відповідач протиправно вказує на те, що не надано підтверджуючих документів, які стосуються придбаних ПММ і запасних частин, оскільки не представилось можливим визначити зв'язок отриманих послуг по перевезенню із господарською діяльністю платника, оскільки до перевірки не надано видаткові накладні. Разом з тим, позивачу для перевірки надавались, як товарно-транспортні накладні, так і видаткові накладні.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, окрім іншого посилався також на те, що висновки фіскального органу з приводу обов'язку позивача засвідчити нотаріально договори оренди транспортних засобів є протиправними. Зокрема, виходячи з вказаного (обов'язку нотаріального посвідчення договорів оренди) посадові особи відповідача всупереч дійсним обставинам вказували, що суму витрат на використані ПММ та запасні частини не може бути включено до витрат з метою визначення чистого оподатковуваного доходу. Зазначені висновки не узгоджуються, як з вимогами податкового, так і з вимогами цивільного і господарського законодавства.

Позивач в період 2015-2017 р.р. фактично займалась посередництвом в торгівлі напівфабрикатами замороженими та іншою продукцією. Така продукція доставлялась покупцям в торгові точки Чернівецької області. З цією метою позивачем укладено відповідні договори про надання послуг з ФОП ОСОБА_5, а саме надання транспортних послуг (перевезення) за відповідну плату, що узгоджується з вимогами статті 177 ПК України. При цьому, для обліку використання придбаного пального для автомобілів позивачем використовувались шляхові листи та акти списання (використання) товарно-матеріальних цінностей, які в повному обсязі теж надавались для перевірки. Копії зазначених документів в кількості 1067 аркушів також надавались до заперечень на акт перевірки, однак протиправно не були враховані посадовими особами відповідача, із вказанням в акті перевірки - як такі, що не надані. Більше того, перевіркою не встановлено жодних зауважень до змісту поданих документів, серед яких також містились і видаткові накладні, що підтверджується - стор.7-8 акту перевірки.

Таким чином, твердження контролюючого органу про завищення витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу в загальній сумі 704987,10 грн., та твердження про заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 719113,50 грн. є безпідставним.

1.4. Стосовно порушення щодо заниження позивачем податкових зобов'язань за грудень 2015 року на суму 124680,00 грн., за грудень 2016 року на суму 167162,00 грн., за грудень 2017 року на суму 27734, 00 грн., за рахунок не включення до бази оподаткування ПДВ операцій із реалізації не платникам ПДВ, позивач зазначає, що висновки відповідача спростовуються чинним законодавством та фактичними обставинами справи, з огляду на наступне.

Зокрема, контролюючий орган при визначенні податкових зобов'язань за звітні податкові періоди грудень 2015 року, грудень 2016 року та грудень 2017 року проводить ототожнення обсягу отриманого доходу задекларованого в деклараціях про майновий стан та базою оподаткування податком на додану вартість.

На думку позивача доходи, які відображаються в декларації про доходи та майновий стан відображаються за касовим методом, тобто за фактом отримання коштів (іншої компенсації вартості реалізованих товарів, послуг), а дата виникнення податкових зобов'язань з ПДВ відповідно до вимог ст.187 Податкового кодексу України визначається за правилом "першої події" - або зарахування попередньої оплати від покупця або дата відвантаження товарів (надання послуг). Таким чином, податкові зобов'язання були визначені контролюючим органом шляхом незрозумілих арифметичний дій та шляхом співставлення неспівставних показників.

Позивач також наголошував на тому, що незрозумілою є позиція контролюючого органу щодо врахування первинних документів та підтвердження задекларованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість за усі місяці придбання ПММ, їх використання та формування податкового кредиту перевіряємого періоду, окрім грудня місяця 2015 р., 2016 р., та 2017 р. відповідно.

1.5. Щодо застосування штрафної санкції у сумі 510,00 грн. на підставі вимог статті 121 ПК України позивач посилався на те, що податковим органом застосовано вказаний штраф, за не надання для перевірки видаткових накладних. Однак, вказані твердження не відповідають дійсності, оскільки на стор.6 акту перевірки вказано, що при перевірці достовірності відображених показників у деклараціях про майновий стан перевіряючими використовувались надані платником документи, в тому числі і видаткові накладні.

1.6. Щодо застосування штрафу у сумі 170,00 грн. на підставі вимог статті 117 ПК України позивач посилався на те, що застосування цього штрафу податковим органом обґрунтовується порушенням оформлення документів, які містять інформацію про об'єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків без зазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків, або з використанням недостовірного реєстраційного номера облікової картки платника податків. Водночас, всупереч вимог статей 63, 70 ПК України контролюючим органом не зазначається про те, у яких саме документах позивача допущено вказані вище порушення.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі проведених перевірок посадовими особами відповідача прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення та сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, які є правомірними, з огляду на наступне.

2.1. Вважає, що позивач протиправно занизив загальний оподаткований дохід на загальну суму 14126,00 грн. протягом 2015-2017рр., оскільки перевіркою правильності визначення загального оподаткованого доходу за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року встановлено, що позивач використовує в господарській діяльності нежитлове приміщення площею 392,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 03.01.2015 року укладеного з ФОП ОСОБА_5 зазначене вище нежитлове приміщення надається в користування безкоштовно. Тобто, з метою оподаткування для платника податку - користувача зазначена операція розглядається як безоплатне отримання послуг.

Звертав увагу суду на те, що рішенням №115-6/16 шостої сесії VII скликання Вижницької районної ради Чернівецької області від 21.04.2015 року "Про управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вижницького району" визначено орендну плату у розмірі 1 грн. за 1 м.кв. в місяць, в даному випадку - 392,4 кв.м. х 1грн. х 12 місяців = 4708,80 грн. З огляду на наведене, посилаючись на норми податкового законодавства України відповідач зазначив, що до загального річного оподаткованого доходу платника податку включаються, зокрема: вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), відтак позивачем протиправно занижено оподаткований дохід на загальну суму 4708,80 грн. за відповідні роки.

Окрім іншого зазначив, що договір оренди нежитлового приміщення № 1 від 03.01.2015 року наданий позивачем при проведенні планової перевірки не посвідчений нотаріально, інших додаткових угод чи договорів оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1, позивачем при проведенні планової чи позапланової перевірок не надано, про що свідчить опис наданих документів.

Зазначив, що до заперечення на акт про результати позапланової перевірки позивачем надано документи, які стосуються оренди зазначеного вище приміщення, зокрема договори оренди за 2015 та 2016 роки, додаткові угоди та акти приймання - передачі до зазначених договорів. Однак, зазначені договори та додаткові угоди не посвідчені нотаріально.

Відповідно до додаткової угоди від 03.01.2015 року до договору № 1 оренди нежитлового приміщення від 03.01.2015 року та договору № 1 оренди нежитлового приміщення від 04.01.2016 року, змінено істотні умови договору, зокрема в частині змінено площу орендованого приміщення з 392,4 кв.м. на 103,95 кв.м. та строк оренди з 5 років на 1 рік. Проте, зазначені документи на думку відповідача не відповідають документам та даним обліку наданими позивачем під час проведення документальної планової та позапланової перевірок.

2.2. В ході проведення перевірки за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, встановлено завищення задекларованих позивачем показників у колонці 5 додатків Ф4/Ф2 Декларацій про майновий стан та доходи "вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції", віднесено до складу витрат, витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів, запасних частин та шин на суму 704987,10 грн., внаслідок чого порушено пп. 177.4.1. п.177.4. ст. 177 Податкового Кодексу України.

Зазначив, що позивачем в період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року до складу вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю включено вартість придбаних паливно - мастильних матеріалів, запчастин та автошин згідно договорів про надання послуг. Взаємовідносини за зазначеними договорами врегульовано нормами Цивільного та Господарського законодавства, згідно яких договори оренди транспортного засобу підлягають нотаріальному посвідченню. Враховуючи наведене відповідач вважає, що договори надані позивачем для документальної планової та позапланової перевірок за відсутності нотаріального посвідчення - є не дійсними.

Крім того, під час проведення перевірок позивачем не надано підтверджуючих документів щодо використання придбаного дизельного пального, бензину, газу скрапленого, шин та запчастин у господарській діяльності, зокрема: товарно - транспортних накладних, розрахунків списання дизельного пального, бензину, газу скрапленого, інформації щодо необхідності проведення ремонтних робіт автомобілів, рахунків виданих сервісними або ремонтними організаціями, актів використання (списання) товарно-матеріальних цінностей та дефектних відомостей, тощо.

Згідно наданих договорів оренди, не можливо встановити визначення причин та умов за яких існує необхідність проведення робіт по ремонту або обслуговуванню транспортних засобів, крім того позивачем також не надані акти виконаних робіт, щодо проведення ремонтних робіт або обслуговування автомобілів.

Відповідач також звертав увагу суду на те, що до заперечення на акт планової перевірки позивачем надано копії товарно - транспортних накладних та шляхових листів, акти використання ПММ за період 2015-2017 років, однак надані документи містять перелік видаткових накладних, які є супровідними документами на вантаж, та на підставі яких неможливо визначити зв'язок отримання послуг перевезень із господарською діяльністю позивача.

Отже, на підставі вищезазначеного, суб'єктом господарювання для документальної позапланової перевірки не надані, а перевіркою не встановлено документів, якими було би підтверджено понесення витрат на придбання дизельного пального, бензину, газу скрапленого, шин та запчастин безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів від провадження підприємницької діяльності. Відтак, до складу витрат фізичної особи - підприємця включаються лише ті витрати, які пов'язані з веденням його господарської діяльності, і відповідно податок на додану вартість із зазначених витрат - до складу податкового кредиту.

2.3. Заперечуючи проти позову відповідач також зазначав, що перевіркою встановлено збільшення позивачем податку на додану вартість на суму 575770,50 грн. протягом 2015 -2017 років, внаслідок не включення до бази оподаткування ПДВ операцій з реалізації товарів неплатниками ПДВ.

Проведеною перевіркою встановлено, що до складу податкового кредиту позивачем віднесено суму ПДВ, сплачену постачальникам в ціні придбання дизельного пального, бензину, газу скрапленого, шин та запчастин, які були використані в операціях, не пов'язаних з господарською діяльністю платника податку, внаслідок виявлених порушень. Разом з тим, під час проведення перевірки позивачем не надано підтверджуючих документів щодо використання придбаного дизельного пального, бензину, газу скрапленого, шин та запчастин у господарській діяльності.

2.4. Щодо аргументів позивача стосовно відмови посадовими особами контролюючого органу в отриманні та огляді оригіналів видаткових накладних, товарно - транспортних накладних та шляхових листів, посилаючись на норми податкового законодавства відповідач зазначив, що позивачем не надавались будь-які документи до контролюючого органу.

2.5. Щодо податкового повідомлення - рішення № від 23.08.2018 року, яким застосована штрафна санкція в сумі 170,00 грн., відповідач посилаючись на норми податкового законодавства звертав увагу суду на те, що фізична особа-підприємець повинна подати повідомлення про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП протягом 10 робочих днів після реєстрації, до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Так, поведеною перевіркою встановлено, що позивач для здійснення господарської діяльності орендує складське приміщення, яке являється об'єктом оподаткування самозайнятої особи.

Однак, в порушення податкового законодавства не повідомлено контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20- ОПП.

3.Доводи учасників справи.

3.1. Представник позивача та позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначенні в позовній заяві.

3.2. Представники відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили, посилалися при цьому на доводи та аргументи наведенні у відзиві на адміністративний позов.

4. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

4.1. 25.05.2018 року Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ, зі змінами та доповненнями, п.1 ст. 13, п.1 ст.14, п.1 ст. 25 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зі змінами та доповненнями, наказу ГУ ДФС у Чернівецькій області №262 від 17.04.2018р. та направлень, проведена документальна планова перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. (т.1 а.с.197, 198, 199, 200, 201, 202, 203)

4.2. За результатами перевірки 29.05.2018 року складено акт №65/24-13-13-04-18/НОМЕР_8 (т.1 а.с.30-44), відповідно до якого виявлені наступні порушення:

- абз. 1,2, п. 44.1, ст. 44, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України - не зареєстрована та не надана книга обліку доходів і витрат за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року;

- пп. 164.1.1, п.164.1, абз. 2 п. 164.1 ст. 164 та п. 177.1, п.177.1, п.177.2, пп. 177.4.1, пп. 177.4.5 п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності на загальну суму 129284,18 грн., в тому числі за 2015 р. на суму 56796,19 грн., за 2016 р. на суму 39971,94 грн. та за 2017 р. на суму 32516,05 грн.;

- абз. 1.п.2 ч. 1 ст. 7, п.2 ст.9 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донарахованого єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподаткованого доходу на суму доходу (прибутку) в загальній сумі 171498,07 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 84278,63 грн., за 2016 рік в сумі 48854,58 грн. та за 2017 рік в сумі 38364,86 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 10786,69 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 4746,04 грн., за 2016 рік в сумі 3330,99 грн., за 2017 рік 2709,67 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.188 абз. г) п.198.5 ст.198, п. 189.1 ст.189 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету в сумі 460574,00 грн., в тому числі за грудень 2015 року в сумі 187019,00 грн., за грудень 2016 року в сумі 210634,00 грн., за грудень 2017 року в сумі 62921,00 грн.;

- п.51.1 ст. 51 Податкового Кодексу України - не подання податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої заробітної плати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги) за 1,2,3,4 квартали 2015, 2016, 2017 років;

- п.63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, п.8.1 Порядку обліку платників податку і зборів самозайнятою особою ОСОБА_1 не повідомлено контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які проводилась діяльність за формою № 20-ОПП. (т.1 а.с. 30-44)

4.3. 08.06.2018 року позивачем подано заперечення на акт №65/24-13-13-04- 18/НОМЕР_8 від 29.05.2018року. (т.1 а.с.45-49)

4.4. На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.5, п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 р. ІІ Податкового кодексу України, п.2 ч.1 ст.13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", наказу ГУ ДФС у Чернівецькій області №437 від 10.07.2018 року та направлень, проведена документальна позапланова перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. (т.1 а.с. 205, 207, 208)

4.5. 24.07.2018 року на підставі наказу ГУ ДФС у Чернівецькій області №477 продовжено строк проведення документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. (т.1 а.с.204)

4.6. 03.08.2018 року за результатами перевірки складено акт № 101/24-13-13-04-18/НОМЕР_8 про результати позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, згідно якого встановлені наступні порушення:

- абз. 1,2 п.44.1, ст. 44, п.121.1 ст. 121, п.177.10 ст. 177 Податкового Кодексу України, не зареєстрована та не надана книга обліку доходів і витрат за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. та не надано видаткові накладні, зазначені в товарно - транспортних накладних за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року;

- пп. 164.1.1., п. 164.1, абз.2 п.164.1 ст. 164 та п.177.1, п.177.2, пп.177.4.1, пп. 177.4.5, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності на загальну суму 129284,18 грн., в тому числі за 2015 року на суму 56796,19 грн., за 2016 року на суму 39971,94 грн. та за 2017 року на 32516,05 грн.;

- абз.1. п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, в результаті чого донарахованого єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподаткованого доходу на суму доходу (прибутку) на загальну суму 171498,07 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 84278,63 грн., за 2016 рік в сумі 48854,58 та за 2017 рік в сумі 38364,86 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 10786,69 грн. у тому числі за 2015 рік в сумі 4746,04 грн., за 2016 рік в сумі 3330,99 грн. та за 2017 рік в сумі 2709,67 грн.;

- п.185.1 ст. 185, п. 186.1. ст.186, п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, абз. г) п.198.5 ст.198, п.189.1 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого донарахованого податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету в сумі 210634,00 грн., за грудень 2017 року в сумі 62921,00 грн.;

- п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України - не подання податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги) за 1, 2, 3, 4 квартал 2015-2017 р.р.;

- п.63.3 ст. 63 Податкового кодексу, п.8.1 Порядку обліку платників податку і зборів самозайнятою особою ОСОБА_1 не повідомлено контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які проводилась діяльність за формою № 20-ОПП. (т.1 а.с.56-68)

4.7. 10.08.2019 року позивачем до ГУ ДФС у Чернівецькій області подано заперечення на акт №101/24-13-13-04-18/НОМЕР_8 від 03.08.2018 року. (т.1а.с.69-73)

4.8. 22.08.2018 року за результатами розгляду заперечень на акт позапланової перевірки ГУ ДФС у Чернівецькій області надано відповідь (лист № 1661/ФОП/24-13-13-04 від 22.08.18р.), відповідно до якого заперечення позивача залишені без задоволення. (т.1 а.с.74)

4.9. ГУ ДФС у Чернівецькій області на підставі актів документальної планової та документально позапланової перевірки прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- 23.08.2018 року податкове повідомлення - рішення форми "Р" № , про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 193926,27 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 129284,18 грн., та штрафними санкціями 64642,09 грн. (т.2 а.с.33);

- 23.08.2018 податкове повідомлення - рішення форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 575770, 50 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 460574,00 грн., та штрафними санкціями 115143,50 грн. (т.2 а.с.34);

- 23.08.2018 року повідомлення - рішення форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору на 13483, 36 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 10786,69 грн., та штрафними санкціями 2696,67 грн. (т.2 а.с.35);

- 23.08.2018 року податкове повідомлення рішення - рішення форми "ПС" № про застосування штрафних санкцій у сумі 510,00 грн. (т.2 а.с.36);

- 23.08.2018 року податкове повідомлення рішення - рішення форми "ПС" № про застосування штрафних санкцій в сумі 510,00 грн. (т.2 а.с.37);

-23.08.2018 року податкове повідомлення рішення - рішення форми "ПС" № про застосування штрафних санкцій в сумі 170,00 грн. (т.2 а.с.38);

За результатами перевірки відповідачем також прийнято:

- 23.08.2018 року вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- на суму 171498,07 грн. (т.1 а.с.80)

- 23.08.2018 року рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 38891,00 грн. (т.1 а.с.81).

4.10. 05.09.2018 року позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу на зазначенні вище рішення контролюючого органу від 23.08.2018 року. (т.1 а.с.82-92.)

4.11. 09.10.2018 року Державною фіскальною службою України винесено рішення про результати розгляду скарги, згідно якої винесені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення. (т.1. а.с.93-94)

4.12. Судом також дослідженні наступні документи:

- Договір оренди нежитлового приміщення від 03.01.2015 року, який укладений між підприємцем ОСОБА_5, що діє на підставі свідоцтва НОМЕР_9 (орендодавець) та ОСОБА_1, що діє на підставі свідоцтва НОМЕР_10. За умовами договору орендодавець передав в оренду нежитлове приміщення площею 392,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 строком на п'ять років . (т.1 а.с.95)

- Додаткова угода до договору № 1 оренди нежитлового приміщення від 03.01.2015р. За умовами якої площа частини нежитлового приміщення, що передається за Договором в тимчасове володіння та користування складає 103,95 кв.м. згідно акта приймання - передачі, що є невід'ємною частиною цього Договору. (т.1 а.с.96)

- акт приймання - передачі від 03.01.2015 року, відповідно до якого вбачається про передачу позивачу у безоплатне тимчасове володіння та користування частини нежитлового приміщення 103,95 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа нежитлового приміщення становить - 392,4 кв.м. (т. 1 а.с. 97)

- Договір № 1 оренди нежитлового приміщення від 04.01.2016 року укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, за умовами якого площа частини нежитлового приміщення, що передається за цим Договором в тимчасове володіння та користування складає 103,95 кв.м. згідно акта приймання - передачі, що є невід'ємно частиною цього Договору. (т.1 а.с.98)

- акт приймання - передачі від 04.01.2015 року, відповідно до якого вбачається про передачу у безоплатне тимчасове володіння та користування частини нежитлового приміщення 103,95 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа нежитлового приміщення становить - 392,4 кв.м. (т. 1 а.с. 99)

- Договори № 1 про надання послуг від 05.01.2015 року, 04.01.2016 року та 03.01.2017 року, які укладені між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Відповідно до п.1.1. Договорів ФОП ОСОБА_5 зобов'язується передати ФОП ОСОБА_1 в тимчасове платне володіння та користування транспортні засоби, визначені у цьому Договорі, а також надати транспортні послуги з перевезення (зобов'язується забезпечити своїми силами керування транспортних засобів та їх технічну експлуатацію). ФОП ОСОБА_1 зобов'язується прийняти в тимчасове володіння та користування автомобілі під керуванням екіпажу (водіїв) ФОП ОСОБА_5 і зобов'язується сплачувати плату за надані транспортні послуги.

Згідно пункту 5 Договорів визначена орієнтовна вартість послуг.

Згідно п.6.2.2. та п.6.2.4. Договорів ОСОБА_1 (Сторона-2) за цим договорами зобов'язується нести витрати, що виникають у зв'язку з комерційною експлуатацією автомобілів, у тому числі витрати на оплату пально-мастильних матеріалів, заміну запасних частин та деталей, заміну автошин. Протягом усього строку дії цього договору підтримувати автомобілі у належному стані, включаючи проведення поточного та капітального ремонту і надання необхідного приладдя. (т.1 а.с.100, 101, 102)

- акти виконаних робіт до договорів № 1 від 05.01.2015 року, 04.01.2016 року, 03.01.2017 року. (т.1 а.с.220, 216-218)

4.13. Судом дослідженні також наступні документи:

-акти використання (списання) товарно - матеріальних цінностей за період 2015 року, 2016 року, 2017 року; (т.1 а.с. 103-119)

- звіти про використання паливно - мастильних матеріалів за період 2015-2017 р.р. (т.1 а.с.120-129)

- дефектні відомості до умов договору № 1 від 05.01.2015р.;

- накладні за грудень 2015 року, грудень 2016 року, грудень 2017 року та товарні чеки; (а.с т.1 а.с.130-181)

4.14. Відповідно до актів про ненадання документів № 192/24-13-13-04 від 25.07.2018 року та № 193/24-13-13-04 від 26.07.2018 року вбачається, що до ГУ ДФС у Чернівецькій області в кабінет №516 ОСОБА_6 - представником самозайнятої особи ОСОБА_1 (довіреність від 15.05.2018р. ННС 382710, посвідчена приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Олійник Ю.М., зареєстровано в реєстрі за №310) доставлено дві паперові коробки, в яких зі слів представника знаходились документи, які мають відношення до підприємницької діяльності самозайнятої особи ОСОБА_1 Посадовими особами відповідача було запропоновано ОСОБА_6 - представнику самозайнятої особи ОСОБА_1 надати опис документів, наявних в двох паперових коробках. ОСОБА_6 - представник самозайнятої особи ОСОБА_1 відмовився надавати опис принесених документів, після чого, забравши дві коробки документів з кабінету №516, повідомивши, що дані документи будуть надані через загальний відділ ГУ ДФС у Чернівецькій області. (т.1. а.с.213-214)

4.15. В ході розгляду справи судом дослідженні: податкові декларації про майновий стан і доходи, розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, податкові декларації з податку на додану вартість, розрахунки коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за 2016, 2017 рік, 2018 рік . (т.1. а.с. 221-239)

4.16. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець 11.01.2005 року, №0000279. (т.2 а.с.21)

4.17. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа підприємець 12.03.1997 року, № 0000119. (т.2 а.с.22)

4.18. ГУ ДФС у Чернівецькій області 23.08.2018 року направлено листом на адресу позивача податкові повідомлення - рішення, вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій. (т.2 а.с.34)

5. До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства, та робить висновки по суті спору.

5.1. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

5.2. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

5.3. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. №2755 -VI. (далі - ПК України)

5.4. Надаючи правову оцінку твердженням контролюючого органу щодо заниження позивачем оподатковуваного доходу на загальну суму 14 126,40 грн., у тому числі за 2015 рік у сумі 4 708,00 гр., за 2016 рік у сумі 4708,80 грн., за 2017 рік у сумі 4708,80 грн., а також щодо неврахування (неприйняття) до уваги посадовими особами відповідача документів, що були надані позивачем в якості додатку до заперечень на акт перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 170.1.2 ст.170 Податкового кодексу України визначено, що податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об'єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар.

При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, об'єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.

Так, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше мінімальної суми орендного платежу, яка визначається за методикою, затвердженою Постановою кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1253 (далі за текстом - Постанова №1253).

Аналіз наведених вище норм податкового законодавства дає підстави вважати, що у разі коли орган місцевого самоврядування не визначив мінімальної вартості місячної оренди майна та не оприлюднив її до початку звітного податкового року, то об'єкт обкладення податком на доходи фізичних осіб визначається орендарем виходячи з розміру орендної плати, передбаченого в договорі оренди.

З огляду на наведене суд зазначає, що до оподатковуваного доходу підлягає включенню дохід, визначений сторонами у договорі, але не менше мінімальної вартості орендної плати виключно у випадку коли орган місцевого самоврядування затвердив та оприлюднив до початку звітного року такі розміри з метою оподаткування відповідно до вимог Постанови №1253 та п. 170.1.2 ст.170 ПК України.

Разом з тим, посадовими особами відповідача всупереч вимогам п.170.1.2 ст.170 ПК України, визначено та включено до оподатковуваного доходу позивача зазначену вище суму від безоплатного користування нежитловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 відповідно до умов договору оренди, укладеного із ФОП ОСОБА_5

Заперечуючи проти позову в обґрунтування правомірності прийнятих рішень, відповідач окрім іншого посилався на Рішення шостої сесії Вижницької районної ради Чернівецької області VII скликання "Про управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селища, міст Вижницького району" від 21 квітня 2016 року №115-6/16.

На думку суду, зазначене Рішення №115-6/16 не може бути застосоване до спірних правовідносин з метою визначення оподатковуваного доходу для визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, оскільки дане рішення, як локальний нормативний акт поширюється виключно на майно спільної власності територіальних громад сіл, селища, міст району, а також на порядок надання в оренду, позичку (безоплатне користування), саме такого майна. Кім того, згідно із додатком №5 до Рішення №115-6/16, затверджено розмір плати за оренду нерухомого майна у розмірі 1 грн., який застосовується при визначенні орендаря на конкурсних засадах та для окремої категорії орендарів, вичерпний перелік яких наведено в п.3.1, 3.2 додатку №5 до Рішення №115-6/16, і серед переліку таких орендарів немає суб'єктів господарювання приватної форми власності.

З огляду на наведе суд зазначає, що вказаний нормативно правовий акт поширює свою дії виключно на правовідносини, предметом яких є майно державної та/або комунальної власності, та не застосовується до правовідносин, предметом яких є майно, що належить до приватної власності.

Окрім іншого, суду також вважає за необхідне зазначити і те, що Рішення шостої сесії Вижницької районної ради Чернівецької області VII скликання від 21 квітня 2016 року №115-6/16 "Про управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селища, міст Вижницького району" прийнято - 21 квітня 2016 року, відтак вказаний нормативно правовий акт не може поширюватися на правовідносини, які склались між суб'єктами господарювання до його прийняття, в даному випадку на правовідносини 2015 -2016 років.

Отже, визначення контролюючим органом оподаткованого доходу із мінімального розміру орендного платежу, визначеного органом місцевого самоврядування відповідно до Рішення шостої сесії Вижницької районної ради Чернівецької області VII скликання від 21 квітня 2016 року №115-6/16 "Про управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селища, міст Вижницького району" для майна спільної власності територіальних громад, суперечить вимогам ст. 170 ПК України.

Суд також зауважує, що в ході розгляду справи встановлено, що згідно Договору оренди нежитлового приміщення №1 від 03.01.2015р. та акту приймання-передачі до вказаного договору, які позивачем надавалися до перевірки, в користування позивачу передана лише частина нежитлового приміщення у розмірі 103,95 кв.м. Аналогічно і в 2016-2017 роках, згідно п.1.1. Договору №1 від 04.01.2016 р. та актів приймання-передачі (який у відповідності до ст.795 Цивільного кодексу України, є документом, що підтверджує фактичну передачу приміщення в оренду) до нього, в безоплатне користування ФОП ОСОБА_1 передано лише частину нежитлового приміщення площею 103,95 кв.м.

Відтак, контролюючий орган помилково при визначенні оподаткованого доходу провів розрахунки виходячи із загальної площі приміщення (392,4 кв.м.), а не його частини - 103,95 кв.м., яка надана в користування на договірних засадах, що зокрема відображено та підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до п.44.7 ст.44 ПК України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що додані до позову документи не відповідають документам та даним обліку, наданим до документальної планової та позапланової перевірки, оскільки на момент проведення перевірки вказані документи були у розпорядженні контролюючого органу, однак всупереч вимог п.44.7 ст.44 ПК України, такі документи були проігноровані контролюючим органом як при проведенні планової, так і при проведенні документальної позапланової перевірки.

5.5. З приводу виявленого порушення щодо неправомірного віднесення до складу витрат позивача витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, запасних частин та шин на загальну суму 704 987,10 грн., суд зазначає наступне.

Заперечуючи проти позову відповідач звертав увагу суду на те, що позивачем в порушення п.177.2, пп. 177.4.4., пп.177.4.5 ст.177 ПК України безпідставно віднесено витрати на придбання дизельного пального, бензину, газу скрапленого, шин та запасних частин, зокрема прдбаних в: ТОВ "Альянс Холдинг" на суму 569 926,77 грн., вт. ч. 176633,33 грн. у 2015 р., 217 357, 50 грн. у 2016 р., 175 935,94 грн. у 2017 р.; ТОВ "Вакош" на суму 15666,67 грн. у 2015 р., ВТФ "Авіас" на суму 18310,00 грн. у 2015 р., ТОВ "Укравтозапчастина" на суму 4003,20 грн. у 2015 р., ДП "Нафтаекспрсс сервіс" на суму 92890,00 грн. у 2015 р., ДП "Івано-франківськ-пропан" ПАТ по газопостачанню і газифікації "Івано- франківськгаз" на суму 4190,46 грн. у 2015 р.

Відповідно до вимог ст.177 ПК України (Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. (п.177.4.4.)

В ході судового розгляду справи достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що витрати, які позивач відобразив у фінансово-бухгалтерській документації є реально понесені останнім, у зв'язку з провадженням господарської діяльності. Зазначені витрати (придбання ПММ, запчастин) у причинному зв'язку узгоджуються з фактом оренди транспортних засобів та умовам цієї оренди, які відображені у вказаних вище правочинах, а також відповідають меті здійснення такої діяльності.

Суд критично ставиться до аргументів відповідача, щодо не врахування у складі витрат позивача витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, запасних частин та шин у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договорів між суб'єктами господарювання та висновків щодо недійсності таких договорів, оскільки такі висновки суперечать чинному законодавству України, з огляду на наступне.

Очевидним є те, що поняття "Фізична особа" та "фізична особа-підприємець" в законодавстві є різними у смисловому значенні.

Згідно частини 2 статті 799 Цивільного Кодексу України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 9 Цивільного Кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Тобто, саме Господарський кодекс України визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 ГК України).

При цьому, стаття 4 ГК України розмежовує відносини у сфері господарювання з іншими видами відносин, зазначаючи, що не є предметом регулювання цього кодексу майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, одночасно вказуючи при цьому, що особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються саме Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 2 Цивільного Кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Стаття 50 Цивільного Кодексу України передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Згідно частини 1 статті 128 Господарського Кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 ГК України.

У господарських відносинах фізичні особи - підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи, та лише на підставі їх реєстрації і внесення відомостей про них до єдиного державного реєстру.

Під час здійснення господарської діяльності фізичні особи- підприємці реалізують свою господарську компетенцію, тобто сукупність господарських прав та обов'язків. При цьому решта прав та обов'язків фізичної особи, що становлять її правоздатність як людини, здобуваються та виконуються нею поза межами здійснення нею господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним кодексом України та регулюються ним.

Статтею 51 Цивільного Кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

З огляду на наведене, правове регулювання підприємницької діяльності юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є тотожними.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського Кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За загальним правилом, згідно статті 209 Цивільного Кодексу України, правочин вчинений у письмові формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін.

На відміну від частини 2 статті 799 Цивільного Кодексу України, норми параграфу 5 глави 30 Господарського Кодексу України (Оренда майна та лізинг) не встановлюють вимог щодо нотаріального посвідчення договорів оренди транспортних засобів у сфері господарювання.

Таким чином суд дійшов висновку, що положення ч.2 ст.799 Цивільного Кодексу України не можуть бути застосовані у відношенні Договору оренди між суб'єктами господарювання, оскільки правове регулювання підприємницької діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в даному випадку є тотожними, відтак договори оренди майна, в тому числі і транспортних засобів, які надані позивачем для перевірки - не потребували нотаріального посвідчення

Аналогічний висновок висловлено у п.2,11 Постанови Пленуму ВГС України № 12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", відповідно до якого зазначено, що законом встановлено вимоги щодо обов'язку нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи (ч.2 ст.799 ЦК України). При цьому, такого посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Зазначене також узгоджується з позицією Верховного суду України у постанові від 18.12.2012 року у справі №3-66гс12, що враховується судом відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

5.6. Надаючи правову оцінку твердженням податкового органу про не надання до перевірки документів, що підтверджують необхідність та факти встановлення запасних частин, шин (актів виконаних робіт, інформація щодо необхідності проведення ремонтних робіт автомобілів, рахунки виданих сервісними або ремонтними організаціями, тощо), суд зазначає, що законодавством не встановлено перелік первинних документів, які оформлюються при здійсненні тих чи інших операцій. Тому, господарська операція може опосередковуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить обов'язкові реквізити (передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні") та/або відповідає законодавчо встановленим вимогам щодо його складення (за наявності таких вимог). Відтак, відповідні витрати повинні визнаватися на підставі первинних документів, які відповідають вимогах ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують здійснення платником податку витрат.

Слід також зазначити і те, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов'язкової вимоги щодо відображення в договорі оренди такої істотної умови, як обґрунтування причин та умов за яких існує необхідність проведення робіт по ремонту або обслуговуванню транспортних засобів.

Судом встановлено, що документами, що свідчать про необхідність проведення ремонту транспортних засобів та безпосереднього проведення такого ремонту, в даному випадку є дефектні акти, які досліджені судом та були наявні під час перевірки у платника податків, і належним чином завірені копії яких надавалися до заперечення на акт перевірки, що також не заперечувалось посадовими особами відповідача.

Безпідставними на думку суду є твердження відповідача щодо неврахування контролюючим органом понесених витрат у зв'язку з тим, що не можливо визначити зв'язок отриманих послуг перевезень із господарською діяльністю платника, оскільки перевіркою не встановлено фактів поставок товарів покупцям на підставі зазначених в наданих документах вантажів, так як не надано до перевірки видаткові накладні.

В ході розгляду справи судом встановлено, що оригінали видаткових накладних за період 2015-2017 роки, надавалися під час перевірки посадовим особам відповідача, та повторно надавалися до огляду посадовим особам контролюючого органу в приміщенні ГУ ДФС у Чернівецькій області під час проведення документальної позапланової перевірки.

Суд звертає увагу на те, що саме на контролюючий орган покладається обов'язок доведення правомірності здійсненого донарахування, однак, висновки за результатами перевірки контролюючий орган сформулював у вигляді не встановлення фактів поставок товарів покупцям, не зазначаючи обґрунтованих причин, чому не взяті і не досліджені останнім видаткові накладні, які надавались останньому.

В ході розгляду справи сторонами не заперечувався той факт, що позивач в 2015-2017 роках фактично займалась посередництвом в торгівлі напівфабрикатами замороженими та іншою продукцією.

Як зазначалось вище, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала на те, що саме з метою доставки товарів покупцям по області, останнім укладено договори про надання послуг №1 від 2015, 2016 та 2017 р.р., відповідно до яких ФОП ОСОБА_5 зобов'язується ФОП ОСОБА_1 надати транспортні послуги з перевезення, а ФОП ОСОБА_1 в свою чергу зобов'язується сплачувати плату за транспортні послуги.

Відповідно до вказаних договорів позивач зобов'язується нести витрати, що виникають у зв'язку із комерційною експлуатацією автомобілів, у тому числі виграти на оплату паливно-мастильних матеріалів, заміну запасних частин та деталей, заміну автошин. Протягом усього строку дії договорів підтримувати автомобілі у належному стані, включаючи проведення поточного та капітальною ремонту і надання необхідного приладдя.

Суд звертає увагу на той факт, що транспортні засоби згідно вищезазначених договорів про надання послуг використовувалися позивачем безпосередньо і з метою отримання доходу, зокрема: доставки товарів (тари, обладнання, тощо) на адресу покупців (торгові точки) та обслуговування відповідних торгових точок. Отже, витрати на ПММ та ремонт (підтримання в робочому стані) таких автомобілів безпосередньо пов'язані із отриманням доходу від підприємницької діяльності. Відтак, фізична особа-підприємець мала право зменшити оподатковуваний дохід на суму документально підтверджених понесених витрат (які у відповідності до п.177.4.4 п. 177.4 ст.177 ПК України є витратами, безпосередньо пов'язаними із отриманих доходом).

Згідно норм ст.177 ПК України, для віднесення фізичною особою-підприємцем витрат, до витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів та зменшення оподатковуваного доходу на суму таких витрат, необхідно щоб такі втрати були: документально підтверджені; фактично понесені (оплачені); понесені в межах господарської діяльності та пов'язані із отриманням доходу від підприємницької діяльності.

В ході розгляду справи відповідачем не заперечувалось, що до перевірки було надано документи які підтверджують придбання ТМЦ та оплату коштів постачальникам.

Як вбачається з матеріалів справи, для обліку використання придбаного пального для автомобілів позивачем використовувались шляхові листи та акти на списання (використання) товарно-матеріальних цінностей, які були надані до перевірки та копії яких було надано до заперечень на акт перевірки, і які (документи) відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

З огляду на наведене вище суд дійшов висновку, що втрати понесені позивачем на придбання дизельного пального, бензину, газу скрапленого, шин та запасних частин є такими, що понесені в межах господарської діяльності та використання яких підтверджується належним чином оформленими документами.

Таким чином, позивачем правомірно, у відповідності до вимог ст.177 Податкового кодексу України, зменшено суму оподатковуваного доходу на суму витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

Суд також не погоджується з твердження податкового органу з приводу невірного визначення позивачем об'єкта оподаткування внаслідок чого було занижено податкові зобов'язання з ПДВ на загальну суму 319576,00 грн., та про віднесення до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 140998,00 грн. сплачену в ціні придбання дизельного пального, бензину, газу скріпленого, шин та запчастин, які за твердженням контролюючого органу не використовувалися в господарській діяльності позивачем, з огляду на таке.

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем при визначенні податкових зобов'язань за звітні податкові періоди грудень 2015 року, грудень 2016 року та грудень 2017 року проведено ототожнення обсягу отриманого доходу задекларованого в деклараціях про майновий стан та базою оподаткування податком на додану вартість.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що доходи які відображаються в декларації про доходи та майновий стан відображаються за касовим методом, тобто за фактом отримання коштів (іншої компенсації вартості реалізованих товарів, послуг), а дата виникнення податкових зобов'язань з ПДВ відповідно до вимог ст.187 ПК України визначається за правилом "першої події" - або зарахування попередньої оплати від покупця або дата відвантаження товарів (надання послуг). Таким чином податкові зобов'язання були визначені контролюючим органом співставлення неспівставних показників.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 у відповідні періоди задекларовано податкові зобов'язання з ПДВ в р.1.1 декларації з ПДВ "Операції, що оподатковуються за основною ставкою" та проведені коригування податкових зобов'язань в рядку "Коригування податкових зобов'язань згідно ст.192 Кодексу відповідно.

Правомірність та повнота формування ФОП ОСОБА_1 податкових зобов'язань за грудень 2015 р., грудень 2016 р. та грудень 2017 р. підтверджується належним чином оформленими первинними документами та відповідно податковими накладними, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що надавалися платником податків під час документальної планової перевірки, та додатково надавалися до огляду перевіряючим під час документальної позапланової перевірки.

Отже, задекларовані ФОП ОСОБА_1 у відповідності до правила першої події у р.1 Декларації з податку на додану вартість за вказані періоди, а саме: грудень 2015 р. грудень 2016 р., грудень 2017 р., підтверджуються належним чином складеними та оформленими первинними документами, зокрема видатковими накладними, що надавалися до перевірки.

В той же час, суми донарахованих відповідачем податкових зобов'язань і податку на додану вартість, не мають жодного документального та/або іншою доказового підтвердження, в той час коли відповідачем навіть не взято уваги видаткові накладні, які надавались для перевірки, і які не досліджувались останнім.

Враховуючи наведені вище норми податкового законодавства та встановленні обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо донарахування податкових зобов'язань з ПДВ за грудень 2015 року на суму 124680 грн., за грудень 2016 року на суму 167162 грн., за грудень 2017 року на суму 27734 грн.

Відповідно п. 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на мигну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В редакції Податкового Кодексу чинній до 01.07.2015 року платник податку мав право відносити суми ПДВ до складу податкового кредиту за умови якщо такі витрати пов'язані із здійсненням господарської діяльності.

Положеннями п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції чинній після 01.07.2015 року) передбачено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1статті189 цього Кодексу, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до п. 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, до 01.07.2015 року суми ПДВ включались до складу податкового кредиту за умови якщо витрати на придбання пов'язані із господарською діяльністю платника податку. Із внесенням змін Законом України від 28.12.2014 року №71, які набули чинності з 01.07.2015 року, було внесено зміни до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, відповідно до яких усі суми ПДВ включаються до складу податкового кредиту та лише за умови якщо такі ТМЦ використовуються не в господарській діяльності, то платник податку має нарахувати податкові зобов'язання з ПДВ згідно п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України.

Отже придбані ТМЦ придбавались виключно для здійснення господарської діяльності та відповідно використовувались лише в межах підприємницької діяльності позивача.

При цьому, в акті позапланової (акті планової) перевірки відсутні посилання на документальні підтвердження або інші докази, наявні в контролюючого органу, які б підтверджували твердження посадових осіб контролюючого органу про не використання в господарській діяльності придбаних ТМЦ, та котрі б засвідчували про дату виникнення податкових зобов'язань на підставі яких контролюючим органом донараховано податкові зобов'язання з ПДВ.

Окрім того, на думку суду контролюючим органом підтверджено правомірність формування податкового кредиту по придбаних паливно-мастильних матеріалах в січні-червні 2015 року, таким чином підтверджено, що їх придбання було здійснено з метою здійснення господарської діяльності та порушень вимог п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України встановлено не було. Аналогічно, із використанням пального в 2016 та 2017 роках.

Враховуючи вищенаведене, а також положення п. 198.5 ст.198 ПК України, висновки контролюючого органу стосовно донарахування податкових зобов'язань з ПДВ є неправомірними та спростованими доводами позивача в ході розгляду справи.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що твердження контролюючого органу про завищення витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу в загальній сумі 704 987,10 грн., та доводи про заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 719 113,50 грн. є безпідставним, оскільки не підтверджуються жодними належним та допустимим доказом, а відтак прийнята за результатами вказаних висновків податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

5.7. Надаючи правову оцінку доводам відповідача з приводу виявленого порушення щодо не повідомлення позивачем контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків по об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадилась діяльність, за формою № 20-ОПП, суд зазначає.

Відповідно до п.63.3 ст.63 ПК України платник податків зобов'язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об'єкти оподаткування і об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Об'єктами оподаткування і об'єктами, пов'язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв'язку з якими у платника податків виникають обов'язки щодо сплати податків та зборів.

Згідно п.22.1. ст.22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Пунктом 65.1 ст.65 ПК України встановлено, що взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за місцем їх державної реєстрації на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Відповідно до положень Кодексу процедури обліку об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням, визначені розділом VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300.

Пунктом 8.1 Порядку визначено, що платник податків зобов'язаний повідомляти про всі об'єкти оподаткування і об'єкти, пов'язані з оподаткуванням контролюючий орган за основним місцем обліку.

Внесення змін до облікових даних самозайнятої особи (у тому числі про зміну його місцезнаходження (місця проживання)) здійснюється контролюючим органом на підставі інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п.9.1 Порядку).

Фізична особа - підприємець повинна подати повідомлення про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП протягом 10 робочих днів після реєстрації, до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач для здійснення своєї господарської діяльності орендує у Чернівецькому обласному гуртово-роздрібному торговельному об'єднанню Облспоживспілки (м.Чернівці, вул.Коломийська, 13Б) складське приміщення, загальною площею 53 кв.м., яке розташовано за адресою: м.Чернівці, вул. Коломийська, 13Б. Дане складське приміщення являється об'єктом оподаткування самозайнятої особи.

Разом з тим, відповідач констатуючи порушення позивачем вимог п.63.3 ст.63 ПК України та п.8.1 Порядку обліку платників податків і зборів керувався нормами пп. 54.3.2 п.54.3. ст. 54 та п.117.1 ст.117 ПК України, які визначають, що дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках

Неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, -

Разом з тим, відповідно до п. 119.3 ст. 119 ПК України - оформлення документів, які містять інформацію про об'єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків без зазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків, або з використанням недостовірного реєстраційного номера облікової картки платника податків, крім випадків, визначених пунктом 119.2 цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 170 гривень.

Вирішуючи питання правомірності спірного податкового повідомлення - рішення форми "ПС" № від 23.08.2018 року, за наявності факту порушення, суд не може підміняти суб'єкта владних повноважень та застосовувати іншу норму податкового законодавства, яка відповідає суті порушення, інакше б такі дії свідчили про перебирання судом не властивих йому функцій.

Проаналізувавши наведене вище суд зазначає, що зміст застосованих до позивача норм податкового законодавства не відповідає правовій суті виявленого порушення, а тому податкове повідомлення - рішення № від 23.08.2018 року, як протиправне підлягає скасуванню.

5.9. Що інших порушень (ППР № та №) суд зазначає, що посадові особи відповідача під час перевірки позивача дійшли висновку про те, що позивачем порушено вимоги п.51.1. ст. 51 ПК України, а саме не подано податкову звітність про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичної осіб за товари (роботи, послуги) за 1, 2, 3, 4 квартали 2015 - 2017 рр.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про скасування спірного рішення № позивачем не наведено жодного аргумента про протиправність цього рішення.

Відповідно до п. 119.2 ст. 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку-тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №, оскільки не може виходити за межі доказування та доводи або ж спростовувати обставини, які не були підставою звернення до суду.

5.10. Також суд зазначає, що посадовими особами відповідача під час перевірок виявлено порушення абз. 1,2 п. 44.1, ст. 44., п.121.1 ст. 121, п. 177.10 ст. 177 ПК України, зокрема не зареєстрована та не надана позивачем книга обліку доходів і витрат за період з 01.01.2015 року по 01.12.2017 року, в зв'язку з чим винесено податкове повідомлення - рішення форми "ПС" № від 23.08.2018 року.

Відповідно до п.44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В ході судового розгляду справи позивачем визнано той факт, що під час перевірки не надано книгу обліку доходів і витрат, оскільки вона втрачена.

Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення форми "ПС" № від 23.08.2018 року слід відмовити.

5.11. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначенні Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно абз. 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно частини 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Враховуючи наведені вище висновки суду та встановленні обставини справи, спірні рішення відповідача, а саме: податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 23.08.2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору за податковим зобов'язанням та штрафними санкціями; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.08.2018 року № Ф- з єдиного внеску; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 23.08.2018 року підлягають скасуванню.

Норми статей 73 та 74 КАС України визначають такі поняття як належність та допустимість доказів.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не в повній мірі доведено правомірність прийнятих рішень, відтак адміністративний позов підлягає задоволенню частково, шляхом скасування податкового повідомлення - рішення форми "Р" від 23.08.2018 року № , про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 193926,27 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 129284,18 грн., та штрафними санкціями 64642,09 грн., податкового повідомлення - рішення форми "Р" від 23.08.2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 575770,50 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 460574,00 грн., та штрафними санкціями 115143,50 грн., податкового повідомлення - рішення форми "Р" від 23.08.2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору на 13483,36 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 10786,69 грн., та штрафними санкціями 2696,67 грн., податкового повідомлення рішення - рішення форми "ПС" від 23.08.2018 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 170,00 грн., вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.08.2018 року № Ф- з єдиного внеску у сумі 171498,07 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 23.08.2018 року у сумі 38891,00 грн.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8810,00грн. відповідно до кількості заявлених вимог майнового характеру.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 7401,00 грн. (відповідно до частини задоволених вимог) слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 23.08.2018 року № , про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 193926,27 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 129284,18 грн., та штрафними санкціями 64642,09 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 23.08.2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 575770,50 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 460574,00 грн., та штрафними санкціями 115143,50 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 23.08.2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору на 13483,36 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 10786,69 грн., та штрафними санкціями 2696,67 грн.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення - рішення форми "ПС" від 23.08.2018 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 170,00 грн.

6. Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.08.2018 року № Ф- з єдиного внеску у сумі 171498,07 грн.

7. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 23.08.2018 року у сумі 38891,00 грн.

8. В іншій частині позовних вимог відмовити.

9. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 7401,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 березня 2019 р.

Повне найменування учасників процесу:

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код РНОКПП: НОМЕР_8)

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А,м. Чернівці, 58013, )

Суддя Боднарюк О.В.