Справа № 826/1437/17
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

13 березня 2019 року
справа №826/1437/17
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при Міністерстві юстиції України, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Луганській області, про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, зобов'язання вчинити дії,
за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 травня 2018 року (головуючий суддя - Кузьменко В.А., судді - Арсірій Р.О., Огурцов О.П.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року (головуючий суддя - Степанюк А.Г., судді - Кузьменко В.В., Шурко О.І.)
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при Міністерстві юстиції України в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, оформлене протоколом засідання від 12 жовтня 2016 року №52/10/16;

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 25 листопада 2016 року №3368/5 "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1".

Зобов'язано Міністерство юстиції України внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України відомості про скасування запису про накладення на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, внесеного на підставі наказу Міністерства юстиції України від 25 листопада 2016 року №3368/5.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані відсутністю доказів, які б підтверджували, що під час визначення виду дисциплінарного стягнення для позивача Дисциплінарною комісією враховувався ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, відсутність дисциплінарних стягнень. Окрім того, Дисциплінарною комісією не були досліджені письмові пояснення позивача, що підтверджується відсутністю відповідної інформації у протоколі засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 12 жовтня 2016 року №52/10/16.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року скасовано. Ухвалено у справі №826/1437/17 нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду мотивована тим, що позивач не надав суду доказів виконання ним розпорядження Головного територіальне управління юстиції у Луганській області від 09 лютого 2016 року №2 та не усунув у встановлений строк порушення, виявлені позаплановою невиїзною перевіркою. Доказів скасування (визнання недійсним) такого розпорядження у встановленому Законом порядку також надано не було. Вимоги розпорядження від 09 лютого 2016 року №2 позивачем фактично не виконані, зазначені в ньому порушення не усунені, що свідчить про наявність підстав для прийняття відповідачами оскаржуваних рішень.

Я не погоджуюсь з наведеним висновком колегії суддів про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого було накладено на ОСОБА_1 у зв'язку з невиконанням розпорядження Головного територіальне управління юстиції у Луганській області від 09 лютого 2016 року №2 та не усуненням порушень під час виконання ним повноважень ліквідатора ЗАТ "Лисичанський м'ясокомбінат".

Частиною 2 статті 109 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року №2343-XII встановлено, що під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.

При цьому, при врахуванні ступеню вини суди повинні враховувати суб'єктивне відношення особи до вчиненого нею діяння та наявності у неї реальної можливості запобігти його вчиненню чи усунути наслідки такого правопорушення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суди встановили що позивачем надавалися письмові пояснення Дисциплінарній комісії арбітражних керуючих стосовно неможливості усунення порушень, виявлених під час позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1, відображених у розпорядженні Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 09 лютого 2016 року №2. У цих поясненнях він обґрунтовував неможливість виконання приписів зазначеного розпорядження у зв'язку із знаходженням м. Луганськ під контролем незаконних збройних формувань, що виключає повернення відповідної документації підприємства банкрута на територію підконтрольну Україні.

Однією з підстав для задоволення позовних вимог судам першої та апеляційної інстанцій стала та обставина, що Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих не були враховані вищенаведені пояснення ОСОБА_1

Вважаю, що аналіз правомірності оскаржуваних рішень відповідачів неможливий без встановлення та дослідження причин, які стали підставою невиконання позивачем приписів розпорядження Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 09 лютого 2016 року №2 щодо усунення порушень, встановлених позаплановою невиїзною перевіркою, як елементу складу вини позивача.

Проте, суди які вирішували дану справу взагалі не дослідили вищенаведені обставини, зазначені позивачем у своїх письмових поясненнях до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, а тому прийняття 13 березня 2019 року судом касаційної інстанції остаточного судового рішення по даній справі є передчасним.

Враховуючи обмеження, встановлені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо неможливості судом касаційної інстанції встановлювати обставини, що не були встановлені у рішеннях судів попередніх інстанцій та правила статті 353 вказаного Кодексу, вважаю, що касаційну скаргу Міністерства юстиції України необхідно було задовольнити частково, рішення судів попередніх інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судді Т. Г. Стрелець