Справа № 804/3830/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/3830/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: представника позивача: Коваленка Дмитра Володимировича;

представника відповідача: Михайлова Дениса Вячеславовича;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 (головуючий суддя Боженко Н.В., повний текст рішення складено 09.10.2018 року)

у адміністративній справі № 804/3830/18 за позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради, третя особа, без самостійних вимог - Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, звернувся до адміністративного суду з позовом до відповідача Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради, просив стягнути з відповідача податковий борг в сумі 5 077 306,27 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, що обслуговують такого платника (а.с.4-7 т.1).

Позов обґрунтовано тим, що Комунальне підприємство "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради має:

- податковий борг з податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності в сумі 1 448 642,93 грн., який утворився в результаті несплати узгоджених податкових зобов'язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 24.03.2017 року № 000074406, № 000073406, від 16.06.2017 року № 000117406, від 07.07.2017 року №000127406, від 26.07.2017 року № , рішенням про розстрочення податкового боргу;

- податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 1 768 229,29 грн., який утворився в результаті несплати узгоджених податкових зобов'язань, визначених податковими деклараціями від 20.09.2017 року, від 27.10.2017 року, від 20.11.2017 року, а також визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 25.09.2017 року № , від 10.10.2017 року № , від 03.11.2017 року № ;

- податковий борг з нарахованих штрафних санкцій за порушення законодавства з патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у загальній сумі 194 471,75 грн., який утворився в результаті несплати узгоджених податкових зобов'язань, визначених рішенням про застосування штрафних санкцій № від 04.01.2017 року.

Позивач в позові зазначив, що оскільки сума боргу не сплачується відповідачем добровільно, а тому підлягає примусовому стягненню (а.с. 4-7 т. 1).

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.08.2018 року позивач просив стягнути з відповідача на користь держави 3 411 343,97 грн. з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків. В заяві зазначив, що відповідачем самостійно здійснено часткове погашення податкового боргу, тому на даний час сума податкового боргу становить 3 411 343,97 грн. (а.с 147 т. 1).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що Головним управління ДФС у Дніпропетровській області належними та допустимими доказами не підтверджено наявність у Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" непогашеного податкового боргу з часу формування першої податкової вимоги форми «Ю1» № 1/8 від 24.10.2001 р. та другої податкової вимоги форми «Ю2» № 2/74 від 05.12.2001 р., відповідно до норм Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Суд першої інстанції послався на довідку Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" за підписом заступника головного бухгалтера підприємства від 20.08.2018 року №1084/2, згідно якої підприємство (відповідач) не мав податкової заборгованості за 2002 рік включно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в інтегрованих картках платника податків (ІКПП) у відповідача на момент подання позовної заяви обліковувався податковий борг в сумі 5 077 306,27 грн., під час розгляду справи підприємством здійснено часткову сплату заборгованості, у зв'язку з чим сума податкового боргу складає 3 411 343,97 грн. Посилається на те, що зазначений податковий борг виник у зв'язку з несплатою у встановлені терміни грошових зобов'язань, відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (в редакції, що діяла до 01.01.2011 року) сформовано першу податкову вимогу від 24.10.2001 року № 1/8 та другу податкову вимогу від 05.12.2001 року № 2/74. З 01.01.2011 року вступив в дію Податковий кодекс України, яким не передбачено скасування податкових вимог, що сформовані до 01.01.2011 року та формування замість них нових податкових вимог. Оскільки вимога не була відкликана (не погашено податковий борг), то податковий орган не мав підстав для направлення нової податкової вимоги. Податковий борг не переривався, тому не має підстав для формування нових податкових вимог. Зазначає, що законодавством передбачена можливість на звернення до суду з визначеним предметом позову, що узгоджується з висновками Верховного Суду від 15.05.2018 року справа № 808/220/17. Вказує, що матеріали справи містять підтверджуючі докази про непереривність податкового боргу, а саме довідка про стан розрахунку з бюджетом станом на 31.12.2002 року (а.с. 1-3 т. 2).

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує на те, в силу п. 95.2 ПКУ, обов'язковою передумовою для звернення контролюючого органу до суду із вимогою про стягнення коштів з рахунків у банку є надіслання такому платнику податкової вимоги за 60 днів що передують дню звернення до суду з відповідним позовом. Однак цю норму позивачем не було виконано, оскільки податкові вимоги від 24.10.2001 та 05.12.2001 не можуть бути належним доказом надіслання податкової вимоги. Вважає, що матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують непереривність податкових зобов'язань підприємства. Водночас посилається на ст. 102 ПКУ, згідно якої встановлені строки давності та їх застосування. Крім того зазначає, що відбулося переривання податкового боргу відповідно до п. 60.1.1 ст. 60 ПКУ та не направлення нової податкової вимоги. Вказує, що згідно довідки Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" за підписом заступника головного бухгалтера підприємства від 20.08.2018 року №1084/2 підприємство (відповідач) не мав податкової заборгованості за 2002 рік включно, при цьому, згідно довідки про стан розрахунку з бюджетом на 31.12.2002 року вбачається переплати в сумі 61 378,22грн. Тому не підтверджена наявність неприливного податкового боргу з часу формування першої та другої податкової вимоги в 2001 році (а.с. 22-26 т. 2).

До суду представником позивача подано клопотання про доручення до матеріалів справи розрахунку податкової заборгованості відповідача станом на 26.02.2019 року. В клопотанні зазначено, що станом на теперішній час податковий борг відповідача становить 2 015 501,85 грн., а саме: податок на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності у сумі 1 612 215, 50грн.; податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів/робіт, послуг - 208 814,60грн.; штрафні санкції за порушення законодавства з патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів - 194 471,75грн. Оскільки відповідачем відбувається погашення податкового боргу самостійно, то сума податкового боргу зменшилася до 2 015 501,85 грн. (а.с. 40 т. 2).

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суду пояснив, що відповідач з часу прийняття рішення судом першої інстанції частково погасив податковий борг, на даний час сума податкового боргу відповідача складає 2 015 501,85 грн.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просить відмовити в її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Підтвердив, що частина податкового боргу підприємством погашена.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Комунальне підприємство "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради () зареєстровано 13.02.1992 року у встановленому законом порядку та перебуває на обліку в Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

В 2001 році сформовано щодо відповідача першу податкову вимогу форми «Ю1» №1/8 від 24.10.2001 р. та другу податкову вимогу форми «Ю2» № 2/74 від 05.12.2001 р., відповідно до норм Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Проте, згідно довідки Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" за підписом заступника головного бухгалтера підприємства від 20.08.2018 року №1084/2, відповідач не мав податкової заборгованості за 2002 рік включно.

Водночас, згідно довідки про стан розрахунку з бюджетом станом на 31.12.2002 року вбачається наявність переплати в сумі 61 378,22грн.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність непереривного податкового боргу з часу формування першої та другої податкових вимог 2011 року.

Натомість суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ, норми Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (в редакції, що діяла до 01.01.2011 року).

Матеріали справи містять підтвердження направлення першої податкової вимоги форми «Ю1» №1/8 від 24.10.2001 р. (на суму 43 125,71грн.) та другої податкової вимоги форми «Ю2» № 2/74 від 05.12.2001 р. (на суму 151 922,62грн.) відповідно до норм Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (а.с. 16, 17 т. 1)

При цьому, перша податкова вимога від 24.10.2001 року вручена відповідачу 25.10.2001 року (а.с. 17 т. 1), а друга податкова вимога від 05.12.2001 року вручена 12.12.2001 року (а.с. 16 т. 1).

Отже, у зв'язку із несплатою у встановлені терміни грошових зобов'язань, відповідно до вимог Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 N 2181-ІІІ (в редакції, що діяла до 01.01.2011) в 2001 році контролюючим органом сформовано першу податкову вимогу від 24.10.2001 №1/8 та другу податкову вимогу від 05.12.2001 №2/74.

На момент подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду в інтегрованих картках платника податків за відповідачем обліковувався податковий борг в сумі 5 077 306,27 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції підприємством (відповідачем) здійснено часткову сплату заборгованості, у зв'язку з чим сума податкового боргу склала суму 3 411 343,97 грн.

На момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції сума боргу склала 2 015 501,85 грн.

Позивач (контролюючий орган) зазначає як на підставу стягнення податкового боргу наявність податкових вимог, які не були відізвані (не були погашені), непереривність наявності податкового боргу з часу формування першої та другої податкових вимог.

Відповідач (підприємство) посилається на те, що не підтверджено належними доказами, що за підприємством (відповідачем) рахується податковий борг, вказує на стоки давності, встановлені ст. 102 ПКУ (1095 днів) та зазначає про переривність податкового боргу.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 36 Податкового кодексу України передбачає, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податків обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим кодексом або законами з питань митної справи.

З 01.01.2011 року вступив в дію Податковий кодекс України, зазначеним кодексом не передбачено скасування податкових вимог, сформованих до 01.01.2011 року та формування замість них нових податкових вимог згідно Кодексу.

Водночас, пунктом 59.5. ст.59 ПКУ, зазначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Слід зазначити, що відповідно до п.п.60.1.1. п.60.1., п.60.2. ст.60 ПКУ податкова вимога вважається відкликаною, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення. У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 ст.60. податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що вимоги №1/8 від 24.10.2001 р. та № 2/74 від 05.12.2001 р. були відкликані, а саме самостійно погашені платником податків (відповідачем) або органом стягнення. Отже, податкові зобов'язання по зазначеним вимогам не погашені, таким чином зазначені вимоги не відкликані.

Відповідно до п.87.9. ст.89, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Оскільки вимога не була відкликана в порядку статті 60 Податкового кодексу України, контролюючий орган не мав правових підстав для направлення нової податкової вимоги.

Норми діючого податкового законодавства не передбачають відкликання податкової вимоги у разі не погашення суми податкового боргу, зазначеної у податковій вимозі.

З моменту формування податкових вимог відповідач не забезпечив погашення податкового боргу в повному обсязі, а тому податковий борг не переривався, а отже відсутні підстави для формування нових податкових вимог.

За положеннями пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань.

З огляду на те, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представником відповідача підтверджено, що частина податкового боргу погашена відповідачем самостійно, і на даний час сума податкового боргу становить 2 015 501,85 грн. (що підтверджує наявність боргових зобов'язань), колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 2 015 501,85 грн.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України передбачено обов'язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.19.1 ст.19 Податкового кодексу України до функцій контролюючих органів відноситься адміністрування податків, зборів, платежів.

Згідно з п. 41.2 ст. 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Згідно п. 87.1 та 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 2 015 501,85 грн.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, що дає підстави для його скасування. Позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Стягнути податковий борг з Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради (код 03340989) на користь держави в сумі 2 015 501,85 грн.

Постанова набирає законної сили 27.02.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 27.02.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 06.03.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя С.М. Іванов

суддя Л.А. Божко