Справа № 200/14730/18-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

19 березня 2019 р. Справа №200/14730/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Абдукадирової К.Е., при секретарі судового засідання Шташаліс О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 особисто; ОСОБА_2 за дов.;

від відповідача: ОСОБА_3 за дов., ОСОБА_4 за дов., ОСОБА_5 за наказом.

розглянувши у підготовчому провадженні адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області

про стягнення з 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 522 від 22 липня 2015 року «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» додаткову заробітну плату в розмірі 50 % заробітної плати за період з 01 травня 2016 року по 16 листопада 2016 року, зобовязання провести перерахунок середньої заробітної плати за цей проміжок часу, провести повний перерахунок заробітної плати та виплатити всі суми, що належать у звязку зі звільненням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі позивач ОСОБА_1М.) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до: 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (надалі - відповідач) про стягнення з 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 522 від 22 липня 2015 року «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» додаткову заробітну плату в розмірі 50 % заробітної плати за період з 01 травня 2016 року по 16 листопада 2016 року, зобовязання провести перерахунок середньої заробітної плати за цей проміжок часу, провести повний перерахунок заробітної плати та виплатити всі суми, що належать у звязку зі звільненням.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 березня 2015 року він був прийнятий пожежним у 95 професійну пожежну частину 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України у Донецькій області (далі - ДПРЗ ГУ ДСНС).

Відповідно до Постанови Кабінету України №522 від 22 липня 2015 року «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції», яка діяла до 07.09.2018 року, було встановлено, що працівникам установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах підвищується на 50% (за наявності підтверджуючих документів).

Оскільки м. Лиман віднесено до районів проведення антитерористичної операції, позивач вважає, що йому щомісячно повинна бути сплачена надбавка до заробітної плати в розмірі 50%.

Як стверджує позивач з вересня 2015 року по квітень 2016 року він отримував цю надбавку, але за період з 01 травня 2016 року по 16 листопада 2016 року йому така надбавка сплачена не була.

15 листопада 2016 року ОСОБА_1 було звільнено за п.1 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

06 вересня 2018 року позивач звернувся з заявою до начальника 21 пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області ОСОБА_5 з проханням виплатити йому гарантовану державну складову частину заробітної плати.

19 вересня 2018 року Начальник 21 ДПРЗ ГУ ДСНС надав відповідь, що постановою не передбачено, що така виплата є обовязковою додатковою складовою заробітної плати, яка повинна виплачуватись разом із виплатою основної заробітної плати.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області передбачену Постановою Кабінету Міністрів України №522 від 22 липня 2015 року «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» додаткову заробітну плату в розмірі 50 % заробітної плати за період з 01 травня 2016 року по 16 листопада 2016 року, зобовязання провести перерахунок середньої заробітної плати за цей проміжок часу, провести повний перерахунок заробітної плати та виплатити всі суми, що належать у звязку зі звільненням.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, вважає вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, що Постановою КМУ від 22 липня 2015 року №522 не передбачено, що така виплата є обовязковою додатковою складовою заробітної плати, яка повинна виплачуватись разом із виплатою основної заробітної плати.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного:

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

- спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

- спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін субєкт владних повноважень означає -орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в том числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно владні управлінські функції і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Тобто, специфіку публічно правового спору визначають: субєктивний склад, підстави виникнення цього спору і тісне повязане з цим питання визначення меж повноважень адміністративного суду.

Що стосується кола субєктів публічно правового спору, то обовязковим його учасником є субєкт публічного управління, який є виразником державних і суспільних інтересів, носієм публічної влади, має особливий правовий статус, тому що наділений владними управлінськими функціями щодо обєктів управління.

Специфіка публічно правового спору обумовлена, також, його підставою: він виникає у випадку порушення субєктом публічного управління субєктивних публічних прав та інтересів громадянина або організації.

Особливістю правовідносин, що розглядаються адміністративними судами, є їх публічно правовий характер, повязаний із сферою реалізації публічної влади.

Тобто, суттєвою ознакою публічно правового спору є участь у справі субєкту владних повноважень, який виконує владні управлінські функції відносно інших субєктів і його рішення є обовязковими для виконання.

Згідно пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був прийняти на роботу на посаду пожежного 95 професійної пожежно-рятувальної частини 21 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області і на час звільнення працював на тій же посаді.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Оскільки посада, яку займав позивач не містить ознак публічної служби, у розумінні КАС України, а спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України, тому даний спір не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір виник з трудових правовідносин та не пов'язаний із проходженням публічної служби і має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим суд зазначає що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як встановлено ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

В ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 183 КАС України передбачено, що за наслідками підготовчого провадження суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим, тому має вирішуватись судом в порядку цивільного судочинства, у звязку з чим наявні підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 183, 238, 239, 241-243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про стягнення з 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області передбачену Постановою Кабінету Міністрів України №522 від 22 липня 2015 року «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» додаткову заробітну плату в розмірі 50 відсотків заробітної плати за період з 01 травня 2016 року по 16 листопада 2016 року, зобовязання провести перерахунок середньої заробітної плати за цей проміжок часу, провести повний перерахунок заробітної плати та виплатити всі суми, що належать у звязку зі звільненням закрити.

Роз'яснити позивачу, що він має право звернутись із відповідним позовом до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Роз'яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення з тією самою позовною заявою в порядку адміністративного судочинства не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена в частині закриття провадження у справі до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Донецького окружного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 21 березня 2019 року.

Суддя Абдукадирова К.Е.