Справа № 120/9/19-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадженняу справі

м. Вінниця

15 березня 2019 р. Справа № 120/9/19-а

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян Марини Бондівни розглянувши у письмовому провадженні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до апарату Верховної ради України про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні ОСОБА_1 окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Апарату Верховної ради України про зобовязання вчинити дії.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

11 лютого 2019 року на адресу ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

В обґрунтування зазначеного клопотання вказав, що дана справа не підсудна ОСОБА_1 окружному адміністративному суду, з огляду на наступне.

Із прийняттям Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року усі помічники-консультанти втратили статус державних службовців. Так, позивача було переведено на посаду помічника консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатський повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу».

28 лютого 2019 року на адресу суду надійшло заперечення на клопотання ОСОБА_2, із змісту якого вбачається, що позивач не погоджується з позицією представника відповідача, та просить у задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на те, що відповідач дійшов до невірного висновку, ототожнюючи публічну службу з поняттям державної служби. Окремо просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями ч. 3 ст. 194 та ст. 205 КАС України, на думку суду, наявні підстави для розгляду заяви в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі, з огляду на наступне.

Як випливає із матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просить:

- зобовязати Апарат Верховної ради України нарахувати та виплатити компенсацію за 106 днів невикористаної щорічної відпустки;

- нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- зобовязати апарат Верховної ради України провести індексацію несвоєчасно виплачених сум.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов'язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Разом з цим, при наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу».

Відповідно до Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

ОСОБА_3 з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та ін.

Дана позиція узгоджується з висновком викладеним у постанові ОСОБА_4 Верховного суду України у справі № 815/6096/17 (К/9901/49528/18) від 27 лютого 2019 року.

Державна служба характеризується тим, що: а) здійснюється на державних посадах у державних органах або їх апаратах; б) має своєю метою реалізацію завдань і функцій держави; в) регламентується Законом України «Про державну службу» та іншими спеціальними законами; г) характеризується особливістю вступу на державну службу, її проходженням, припиненням службових відносин; ґ) пов'язана з присвоєнням рангів, чинів, спеціальних і військових звань; д) характеризується безпартійністю або політичною нейтральністю державних службовців; е) оплачується за рахунок державного бюджету.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про статус народного депутата» народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Помічником-консультантом народного депутата може бути лише громадянин України, що має середню спеціальну чи вищу освіту і вільно володіє державною мовою.

Помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі до секретаріатів міських рад.

Помічники-консультанти народного депутата, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_2 серії АВ №745814 01 червня 2016 року позивача було переведено на посаду помічника консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатський повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу».

Саме по собі отримання заробітної плати за рахунок коштів державного бюджету не може свідчити про проходження такою особою публічної служби, а обставина, що стороною у даних спірних правовідносинах є Апарат Верховної Ради України є недостатньою для розгляду трудового спору в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, оскільки трудові відносини між ОСОБА_2 та Апаратом Верховної Ради України перебувають поза площиною правового регулювання проходження публічної служби, в адміністративного суду відсутні повноваження надавати оцінку рішенням та діям відповідача по відношенню до позивача за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, трудові правовідносини між фізичною та юридичною особою публічного права не є обов'язковим свідченням виникнення між ними відносин влади-підпорядкування, суд звертає увагу, що відповідач у цих правовідносинах виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.

Наведений висновок суду щодо розмежування трудових правовідносин та публічної служби, а також юрисдикції судів щодо розгляду таких спорів, підтверджується правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8, де у п. 13.1 зазначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на саме публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави для висновку, що клопотання представника відповідача про закриття провадження в даній справі є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

У свою чергу, відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При зазначених вище обставинах, враховуючи, що спір пов'язаний з захистом трудових прав позивача, - ОСОБА_1 окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого спору, суд вважає за необхідне провадження по справі закрити.

З вищенаведеного слідує, що спір між сторонами виник із трудових відносин, за своєю правовою природою не пов'язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

Разом з тим суд роз'яснює, що відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України позивач може звернутись з даним позовом до відповідного місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до адміністративного суду судовий збір не сплачувався, підстави для розподілу між сторонами судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 238, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Апарату Верховної ради України про зобовязання вчинити дії - закрити.

Роз'яснити сторонам, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна