Справа № 826/781/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2019 року № 826/781/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району"
до про Головного управління ДФС у м. Києві визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району" (далі - КП "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.10.2017:

- № 2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість розміром 360399,00 грн;

- № 2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток розміром 417879,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що впродовж 2014-2015 років останній закуповував у ТОВ "Вастон" товари: паливо рідинне та газ, оливи мастильні (бензин А-92, бензин А-95, дизельне топливо). Стверджує, що господарські операції з вказаним контрагентом оформлені належним чином складеними первинними документами, а висновки відповідача про нереальність господарських операцій є безпідставним. Вважає, що протокол допиту директора ТОВ "Вастон" та факт порушення кримінального провадження не можуть свідчити про нереальність господарських операцій. Звертає увагу, що акт перевірки не містять аналізу господарських операцій, фактичного руху товару, відтак вважає, що висновки про сумнівність господарських операцій є безпідставними. У позовній заяві позивач акцентує увагу, що ТОВ "Вастон" мало достатньо трудових ресурсів для виконання спірних господарських операцій, поряд з цим відсутність у контролюючого органу інформації про наявність у ТОВ "Вастон" складських приміщень та устаткування, необхідного для здійснення фінансово-господарської діяльності, не можуть бути підставою для безапеляційного висновку про нереальність операцій в цілому.

Ухвалою суду від 22.01.2018 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/781/16 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 15.03.2018.

12.03.2018 представником відповідача ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву, у якому остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що у ході проведення перевірки було встановлено, що позивачем було укладено ряд договорів з ТОВ "Вастон". Укладені договори від імені ТОВ "Вастон" підписані ОСОБА_2 Під час перевірки контролюючим органом було з'ясовано, що 12.04.2016 порушено кримінальне провадження № за фактом скоєння злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, під час досудового розслідування якого встановлено, що засновник ТОВ "Вастон" - ОСОБА_2 не має жодного відношення до фінансово-господарської діяльності вказаного товариства. За наведених обставин вважає, що первинні документи, складені за результатами господарських операцій з вказаним контрагентом, не можуть бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

У підготовчому судовому засіданні 15.03.2018 оголошено перерву до 17.05.2018.

10.05.2018 представником позивача ОСОБА_3 подано до суду відповідь на відзив, у якому останній зазначив, що протокол допиту директора ТОВ "Вастон" не може вважатись беззаперечним доказом нереальності господарських операцій позивача та й не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві до винесення вироку у справі. Звернув увагу і на те, що кримінальне провадження, про яке вказує відповідач, закрито ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 у справі № 760/17411/17.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у підготовчому судовому засіданні 17.05.2018, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 05.07.2018.

Представники позивача у судовому засіданні 05.07.2018 позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.07.2018 заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи, що у судовому засіданні 05.07.2018 представники сторін подали заяву про розгляд справи в письмовому провадженні, суд на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

11.10.2018 представником відповідача ОСОБА_1 подано до суду клопотання, у якому остання просить суд долучити до матеріалів справи копії ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 у справі № 760/17411/17 та протоколів допиту співробітників ТОВ "Ю.С.А." ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Також у вказаному клопотання представник відповідача просить суд допитати у якості свідка ОСОБА_2

З приводу виклику свідка суд зазначає, що Київським апеляційним судом в ухвалі від 06.02.2019 у справі № 760/17411/17 встановлено, що 18.10.2018 ОСОБА_2 померла (актовий запис про смерть № 2892 від 18.10.2018, складений Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Вінницькій області).

Встановлені обставини унеможливлюють вирішення заявленого відповідачем клопотання.

16.01.2019 представником відповідача ОСОБА_1 подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копій ухвали Солом'янського районного суду м. Києва та протоколу допиту ОСОБА_2

29.01.2019 представником відповідача ОСОБА_1 подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи висновків експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 21.12.2018 № 28568/28569/18-12 та висновок судово-економічної експертизи від 04.01.2019 № 2206.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

У період з 18.08.2017 по 15.09.2017 та з 18.09.2017 по 29.09.2017 посадовими особами Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку КП "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, валютного - за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.04.2014 по 30.06.2017, за результатами якої складено акт від 06.10.2017 № 405/26-15-14-02-03/3359121 (том 1 а.с. 22-56).

Актом перевірки з питань, що оскаржуються позивачем, зафіксовано порушення КП "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району":

- пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на 260337,49 грн;

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та пункту 5 П(С)БО 11, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 92457,46 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 92457,46 грн;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 449120,00 грн, у тому числі по періодах: травень 2014 року на суму 18071,00 грн, червень 2014 року на суму 34004,84 грн, липень 2014 року на суму 31010,77 грн, серпень 2014 року на суму 30718,10 грн, вересень 2014 року на суму 46996,62 грн, жовтень 2014 року на суму 75771,08 грн, листопад 2014 року на суму 36095,40 грн, грудень 2014 року на суму 42945,05 грн, січень 2015 року на суму 75459,73 грн, лютий 2015 року на суму 40222,13 грн, березень 2015 року на суму 17825,88 грн.

Не погодившись з висновками акта перевірки, позивачем були подані до контролюючого органу заперечення від 13.10.2017 (том 1 а.с. 57-65).

Розглянувши заперечення, листом Головне управління ДФС у м. Києві повідомило позивача про залишення без змін висновку акта перевірки від 06.10.2017 № 405/26-15-14-02-03/3359121 (том 1 а.с. 66-75).

27.10.2017 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість розміром 360399,00 грн, у тому числі: 288319,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 72080,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 21);

- № 2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток розміром 417879,00 грн, у тому числі: 352795,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 65084,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 20).

Не погодившись з рішеннями контролюючого органу, позивач розпочав процедуру їх адміністративного оскарження, проте рішенням Державної фіскальної служби України від 28.12.2017 № 31833/6/99-99-11-01-01-25 скаргу КП "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району" залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.10.2017 № 2 та № 2 - без змін (том 1 а.с. 90-94).

Вважаючи, що у контролюючого органу не було підстав для прийняття вказаних рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.10.2017 № 2 на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Підставою для прийняття вказаного рішення став висновок контролюючого органу про завищення витрат у перевіреному періоді, внаслідок віднесення до їх складу вартості придбаних у ТОВ "Вастон" товару.

Так, актом перевірки зафіксовано, що ТОВ "Вастон" знаходиться на обліку в Ужгородській ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області. Директором ТОВ "Вастон" протягом 2014 та 2015 років була ОСОБА_2. Відповідно до картки СФП від 14.04.2016 № 2136/8/02-28-07-04 порушено кримінальну справу № 0000042 від 12.04.2016 за фактом скоєння злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України. В ході досудового розслідування встановлено, що засновник ТОВ "Вастон", яка до березня 2016 року займала посаду директора товариства, не має ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності, на даний час працює в об'єднанні робітників по комплексному прибиранню - прибиральником. Згідно протоколу допиту від 26.04.2016 ОСОБА_2 повідомила, що згодилась бути директором товариства за винагороду, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, розрахункові рахунки в банківських установах не відкривала та нікого на це не уповноважувала, не мала до них доступу і не розпоряджалася грошовими коштами, які знаходились на них, статутний фонд не формувала та на посаді директора рахувалась лише формально за щомісячну винагороду.

У акті перевірки відповідач звернув увагу про відсутність інформації щодо фізичного переміщення (перевезення) товарів, щодо наявних у ТОВ "Вастон" складських приміщень, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

За наведених обставин, контролюючий орган дійшов висновку, що операції між ТОВ "Вастон" та КП "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району" були направлені не на досягнення взаємної згоди, а встановлені обставини під час перевірки свідчать про відсутність факту здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Надаючи правову оцінку доводам контролюючого органу, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла до 01.01.2015, далі - ПК України) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

витрати банківських установ.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (у редакції, що діяла з 01.01.2015) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2015 року податок на прибуток розраховується виходячи із бухгалтерського фінансового результату (як різниці між отриманими підприємством доходами та понесеними ним витратами протягом звітного періоду) за національними положеннями (стандартів) бухгалтерського обліку (далі по тексту - НП(С)БО) чи міжнародними стандартами фінансової звітності (далі по тексту - МСФЗ), відкоригованого на різниці, передбачені ПК України (як то амортизаційні різниці, різниці, які виникають при формуванні резервів (забезпечень), різниці, які виникають під час здійснення фінансових операцій).

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 ПК України), а звітним періодом для цілей податку на прибуток періодом - календарний рік (пункт 137.4 статті 137 ПК України).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Пунктом 44.2 статті 44 ПК України встановлено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

У свою чергу, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України від 16.07.1999 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон N 996-XIV).

Відповідно до частини другої статті 3, частини першої статті 11 Закону N 996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку. На основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність. Фінансову звітність підписують керівник та бухгалтер підприємства.

На основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність. Фінансову звітність підписують керівник та бухгалтер підприємства.

Частинами першою - четвертою статті 9 Закону N 996-XIV встановлено, що підставою (визначення яких як фактів підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів міститься в абзаці 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 N 88, далі - Положення N 88) для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Згідно з частиною п'ятою вказаної статті Закону N 996-XIV господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Частиною другою статті 6 Закону N 996-XIV передбачено, що регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, який затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Так, методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 N 318 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за N 27/4248 (далі - НП(С)БО № 16).

Відповідно до пунктів 5 - 9 НП(С)БО № 16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

З аналізу наведених правових норм ПК України, Закону N 996-XIV та НП (С)БО № 16 вбачається, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Перевіряючи обставини, що були підставою для включення до складу витрат сум, сплачених в ціні придбаного у ТОВ "Вастон" товару, судом встановлено наступне.

Як зазначено у акті перевірки, між позивачем та ТОВ "Вастон" укладено договори поставки від 26.08.2014 № 85 та № 86.

Зазначені договори не були надані позивачем до матеріалів справи, поряд з цим на підтвердження реального виконання спірних операцій позивачем додано до позовної заяви:

- видаткові накладні від 01.12.2014 № Рн141201/003, від 04.12.2014 № Рн141204/005, від 05.12.2014 № Рн141205/001, від 17.12.2014 № Рн141217/001, від 18.12.2014 № Рн141218/002, від 19.01.2015 № Рн150119/001, від 06.01.2015 № Рн150106/004, від 14.01.2015 № Рн150114/001, від 30.01.2015 № Рн150130/001, від 09.01.2015 № Рн150109/001, від 22.01.2015 № Рн150122/002, від 24.02.2015 № Рн150224/002, від 24.02.2015 № Рн150224/001, від 09.02.2015 № Рн150209/001, від 11.02.2015 № Рн150211/001, від 06.03.2015 № Рн150306/001, від 06.03.2015 № Рн150306/002, від 02.03.2015 № Рн150302/001, від 01.10.2014 № Рн141001/003, від 07.10.2014 № Рн141007/002, від 08.10.2014 № Рн141008/001, від 01.10.2014 № Рн141001/002, від 15.10.2014 № Рн141015/002, від 15.10.2014 № Рн141015/001, від 21.10.2014 № Рн141021/002, від 22.10.2014 № Рн141022/004, від 22.10.2014 № Рн141022/005, від 16.05.2014 № Рн140516/004, від 16.05.2014 № Рн140516/005, від 21.05.2014 № Рн140521/001, від 26.05.2014 № Рн140526/002, від 28.05.2014 № Рн140528/002, від 30.05.2014 № Рн140530/001, від 30.05.2014 № Рн140530/002, від 01.07.2014 № Рн140701/007, від 02.07.2014 № Рн140702/001, від 02.07.2014 № Рн140702/002, від 08.07.2014 № Рн140708/001, від 11.07.2014 № Рн140711/001, від 17.07.2014 № Рн140717/001, від 24.07.2014 № 140724/001, від 28.07.2014 № Рн140728/002, від 05.09.2014 № Рн140905/004, від 05.09.2014 № Рн140905/002, від 15.09.2014 № Рн140915/001, від 15.09.2014 № Рн140915/002, від 24.09.2014 № Рн140924/002, від 26.09.2014 № Рн140926/003, від 08.09.2014 № Рн140908/002, від 01.08.2014 № Рн140801/004, від 01.08.2014 № Рн140801/003, від 07.08.2014 № Рн140807/002, від 07.08.2014 № Рн140807/001 (том 1 а.с. 134-167);

- товарно-транспортні накладні (том 1 а.с. 95-133, 168-170).

Зі змісту акта перевірки вбачається, що контролюючим органом були досліджені податкові накладні та рух приданого позивачем товару у ТОВ "Вастон" у бухгалтерському обліку останнього.

Фактично, висновок відповідача про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ "Вастон" ґрунтувався на протоколі допиту директора та засновника ТОВ "Вастон" ОСОБА_2, яка заперечувала своє відношення до фінансово-господарської діяльності вказаного Товариства у перевіреному періоді.

Позивач, спростовуючи доводи контролюючого органу зазначив, що кримінальне провадження, порушене відносно ОСОБА_2, закрито.

Так, відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, наведеною нормою встановлено межі обов'язковості вироку, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності для адміністративного суду лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Відповідно, висновок контролюючого органу про неприйнятність документів повинен ґрунтуватись з урахуванням об'єктивного та суб'єктивного критеріїв.

Так, об'єктивний критерій полягає у встановлені в межах кримінального провадження обставин того, що підприємство реальною діяльністю не займалось, здійснювало безтоварні операції, зокрема з надання послуг, а суб'єктивний в тому, що всі первинні документи підписані особою, яка визнала підписання цих документів в межах здійснення не господарської діяльності, а вчинення злочину.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 у справі № 760/17411/17 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України на підставі пункту 1 частини першої статті 49 Кримінального кодексу України, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 12.04.2016 відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого першою статті 205 Кримінального кодексу України - закрито (том 2 а.с. 3-5).

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що в 2012 році ОСОБА_2 здійснювала ремонтні роботи у офісному приміщені м. Києва, де познайомилась з іншою особою (далі ОСОБА 1). Дана особа у березні 2014 року запропонувала ОСОБА_2 за грошову винагороду (800 грн.) передати їх частку у статутному капіталі ТОВ "Вастон". Не маючи наміру здійснювати господарську діяльність підприємства пов'язану з оптовою та роздрібною торгівлею паливом, технічним обслуговуванням та ремонтом автомобілів за замовленням населення, діяльністю автомобільного вантажного транспорту, роздрібною торгівлею авто товарами, зазначену у статутних документах ТОВ "Вастон", а також не маючи засобів для ведення господарської діяльності, усвідомлюючи протиправний характер запропонованих їй дій як власника вказаного підприємства, ОСОБА_2 погодилась на таку пропозицію. Крім того, ОСОБА_2 домовилась зі ОСОБОЮ 1, про те, що у подальшому ОСОБА_2 відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності не буде мати ТОВ "Вастон" (колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц") та буде використовуватися іншими особами.

З метою реалізації умислу на придбання суб'єкту підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності ОСОБА_2 у березні 2014 року підписала Протокол № 6 Загальних зборів учасників ТОВ "Вастон" (колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц") на перехід частки учасника у статутному капіталі ТОВ "Вастон" (колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц").

05.03.2014, перебуваючи на території Солом'янського району у місті Києві, в денний час доби, ОСОБА 1, попередньо домовившись з ОСОБА_2, прибули до офісу ТОВ "Вастон" (колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц"), який знаходився на 3-му поверсі 10-ти поверхового будинку, за адресою: м. Київ, вул. Івана Лепсе, 4, де ОСОБА_2 підписала Протокол № 6 Загальних зборів учасників ТОВ "Вастон" (колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц"), в якому зазначалось про вихід ОСОБИ 1 зі складу учасників ТОВ "Вастон" (колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц") та передачу частки у розмірі 22 781 грн 25 копійок, що становить 81% статутного капіталу Товариства на користь ОСОБА_2

Достовірно усвідомлюючи, що придбання підприємства буде використовуватись для прикриття незаконної діяльності, ОСОБА_2 засвідчила своїм підписом Протокол № 6 Загальних зборів учасників ТОВ "Вастон" (колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц") незаконно набувши статус його власника та засновника.

04.03.2014 генеральний директор ТОВ "Вастон" (колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц") ОСОБА_2 виписала довіреність № 100/1 на іншу особу (далі ОСОБА 2), яку уповноважила представляти інтереси Товариства в органах Державної реєстраційної служби, районних в м. Києві державних адміністраціях, органах статистики, органах Міністерства доходів і зборів України та інших державних органах і установах з питань внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі та державної реєстрації змін до установчих документів Товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, при цьому усвідомлюючи, що фактично не буде здійснювати фінансово-господарську діяльність ТОВ "Вастон", як власник та керівник підприємства, та надасть змогу іншим невстановленим особам використовуючи реквізити підприємства документально оформлювати неіснуючі операції пов'язані з наданням послуг, робіт, поставкою товарів, які фактично не мали місце, а будуть відображатись лише документально з метою незаконного формування валових витрат та завищення податкового кредиту з ПДВ іншим підприємствам та сприянню їм в подальшому ухиленні від сплати податків.

В подальшому, 05.03.2014, ОСОБА 2, на підставі довіреності ОСОБА_2 від 04.03.2014 перебуваючи в м. Києві за адресою: АДРЕСА_1, в денний час доби, здійснила державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Вастон" (колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц") у Солом'янській районній в місті Києві Державній адміністрації за № 4000989, шляхом подання необхідних реєстраційних документів на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи скріплених підписом ОСОБА_2, як співзасновника ТОВ "Вастон" (колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц").

Придбання ОСОБА_2 частки суб'єкту підприємницької діяльності ТОВ "Вастон" (, колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц") надало можливість здійснювати невстановленим слідством особам, прикриваючись зовнішньо законним фактором перереєстрації "Вастон" (, колишня назва ТОВ "Нафто-Комерц") здійснювати та відображати в податковій звітності від імені ОСОБА_2 та подавали протягом 2014 - 2016 років до ДПІ у Солом'янському районі м. Києва податкову звітність з розшифровкою податкового кредиту в розрізі контрагентів додатку № 5 до декларації з ПДВ, де зазначали контрагентів з реквізитами: ТОВ "Ю.С.А." (код 25392923), ТОВ "Київагронафтотрейд" (код 31202724), ДП "Чайка" (код 31245250), та інші, що підтверджує факт використання ТОВ "Вастон" для прикриття їх незаконної діяльності з метою ухилення від сплати податків.

ОСОБА_2 в суді свою вину в правопорушенні, в якому її підозрюють, визнала.

Таким чином, дії ОСОБА_2 органами досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 205 КК України, оскільки вона своїми умисними діями вчинила фіктивне підприємництво, тобто придбання суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.

У розумінні наведених вище положень частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені в ухвалі Солом'янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 у справі № 760/17411/17, обов'язкові для врахування при вирішенні даної справи.

Суд зазначає, що встановлення обставин щодо непричетності ОСОБА_2 до фінансово-господарської діяльності ТОВ "Вастон" та здійснення такої діяльності від імені Товариства невстановленими особами - виключає можливість бухгалтерського обліку первинних документів, складених за наслідками спірних операцій.

Наведені обставини та досліджені судом документальні докази суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з поставки товарів ТОВ "Вастон" фактично не мали реального характеру, замовлення товарів оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що первинні документи, які стали підставою для формування позивачем витрат у перевіреному періоді за наслідками господарських операцій з ТОВ "Вастон", виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена ухвалою суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених сум вартості придбаних послуг у складі витрат (до 2015 року) та собівартості придбаних товарів (з 2015 року) є безпідставним.

Наведена правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду України, що містяться у постанові від 17.11.2015 (справа № 21-277а15) та з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.04.2018 у справі № 826/1374/16, від 28.02.2019 у справі № 826/10838/15, від 11.09.2018 у справі № 806/1454/15.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу, що мали наслідком правомірного прийняття Головним управлінням ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 27.10.2017 № 2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток розміром 417879,00 грн.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.10.2017 № 2 на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

ввезення товарів на митну територію України;

вивезення товарів за межі митної території України;

постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України (у редакції, чинній станом на вересень 2014 року) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З 01.01.2015 пунктом 198.6 статті 198 ПК України було передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини та положення частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що первинні документи, які стали підставою для формування позивачем податкового кредиту у перевіреному періоді за наслідками господарських операцій з ТОВ "Вастон", виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена ухвалою суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу, що мали наслідком правомірного прийняття Головним управлінням ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 27.10.2017 № 2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 360399,00 грн.

Одночасно, суд не вбачає підстав для надання правової оцінки доданим відповідачем висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 21.12.2018 № 28568/28569/18-12 та висновку судово-економічної експертизи від 04.01.2019 № 2206, позаяк останні не були підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Також, суд не приймає до уваги надану позивачем довідку Пенсійного фонду України від 29.11.2017 № 37905/04-11 щодо кількості працівників на ТОВ "Вастон", позаяк остання не спростовує обставин здійснення ТОВ "Вастон" фіктивної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 205, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району" (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 15, ід. код 3359121) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко