Справа № 816/1383/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 р. Справа № 816/1383/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариство "Армапром" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року, суддя С.С. Сич, повний текст складено 01.10.2018 року, по справі № 816/1383/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Армапром"

до Головного державного інспектора Управління Держпраці у Полтавській області Гармаш Світлани Миколаївни , Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання дій протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Армапром" (далі позивач, ПрАТ "Армапром") звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просило:

- визнати дії працівника Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_1 щодо вказання в пункті 1 розділу 3 акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ПЛ673/154/АВ від 22.03.2018 року відносно визначення, що "цивільно-правові угоди між ПрАТ "Армапром" та працівником ОСОБА_2 фактично є трудовими" протиправними; скасувати пункт 1 розділу 3 даного акту;

- визнати дії заступника начальника Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_3 в частині видання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ673/154/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 03.04.2018 року в розмірі 111670 грн. на ПрАТ "Армапром" протиправними; скасувати дану постанови.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що правовідносини між товариством та ОСОБА_2 за цивільно-правовими договорами є трудовими.

Управління Держпраці у Полтавській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що на підставі листа Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 22.02.2018 року №1511/04-24 з інформацією щодо застрахованих осіб, які виконують у ПрАТ "Армапром" роботи (надають послуги ) за цивільно-правовими договорами більше року станом на 28.02.2017 року, Управлінням Держпраці у Полтавській області прийнято наказ від 01.03.2018 року № 22П та направлення на проведення інспекційного відвідування субєкта господарювання № 258 від 01.03.2018 р. (а.с. 82, 85).

У період з 21.03.2018 року по 22.03.2018 року Управлінням Держпраці у Полтавській області проведено інспекційне відвідування ПрАТ "Армапром", за наслідками якого складено акт №ПЛ673/154/АВ від 22.03.2018 року (а.с. 86-99).

03.04.2018 року Управлінням Держпраці у Полтавській області винесено постанову №ПЛ673/154/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення на ПрАТ "Армапром" штрафу у розмірі 111670 грн. за порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України щодо допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (а.с. 104-105).

Позивач не погоджуючись з діями відповідача та постановою, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини за цивільно-правовими угодами між ПрАТ "Армапром" та працівником ОСОБА_2 є трудовими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295.

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки"); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

В даному випадку інспекційне відвідування ПрАТ "Армапром" було проведено на підставі листа Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 22.02.2018 року №1511/04-24 з інформацією щодо застрахованих осіб, які виконують роботи (надають послуги ) за цивільно-правовими договорами у ПрАТ "Армапром", більше року станом на 28.02.2017 року.

Відповідачем за підсумками перевірки ПрАТ "Армапром", в акті інспекційного відвідування зафіксовано допущення позивачем до роботи 1 працівника (ОСОБА_2О.) без оформлення трудового договору ( а.с. 86-99).

Колегія суддів зазначає, що дії працівника Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_1 щодо вказання в пункті 1 розділу 3 акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ПЛ673/154/АВ від 22.03.2018 відносно визначення, що "цивільно-правові угоди між ПрАТ "Армапром" та працівником ОСОБА_2 є фактично є трудовими" є лише службовою діяльністю інспектора праці на виконання своїх посадових обов'язків та не створюють для об'єкта відвідування правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, та безпосередньо не породжують для позивача будь-яких обов'язків на відміну від постанови про накладення штрафу, у звязку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та відсутність підстав для їх задоволення.

Щодо виявлених відповідачем у ході проведення інспекційного відвідування порушень колегія суддів зазначає наступне.

За результатами інспекційного відвідування виявлені порушення, зокрема встановлено порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України.

Так, згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Колегія суддів зазначає, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Згідно ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із матеріалів справи вбачається, згідно наказу ПрАТ "Армапром" № 80/к від 24.06.2016 року "По особовому складу" ОСОБА_2 прийнята прибиральником службових приміщень до господарської дільниці з 24.06.2016 року з оплатою праці згідно штатного розпису плюс премія з випробувальним терміном 1 місяць (а.с. 29).

Наказом ПрАТ "Армапром" №138/К від 30.11.2016 року "По особовому складу" звільнено ОСОБА_2, прибиральницю службових приміщень господарської дільниці з 30.11.2016 за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (а.с. 30).

При цьому, 21.11.2016 року між ПрАТ "Армапром" в особі Голови правління ОСОБА_4 (замовник) та громадянкою ОСОБА_2 (виконавець) укладено цивільно-правову угоду № 25/1, за умовами якої замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання прибирання внутрішніх приміщень та прилеглої території спорткомплексу розташованого за адресою м. Миргород, вул. Гоголя, 5, загальною площею 400 м.кв. Замовник зобов'язаний своєчасно прийняти й оплатити виконану виконавцем роботу. Виконавець виконує роботу за цим Договором самостійно та не має права залучати третіх осіб (субпідрядників) інакше як за погодженням із замовником.

Відповідно до п. 10.1 цієї угоди термін дії угоди з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Цивільно-правові угоди з аналогічним переметом договору укладалися ПрАТ "Армапром" з гр. ОСОБА_2:

- 31.01.2017 року №4/17 (з терміном дії угоди з 01.02.2017 року по 01.03.2017 року) (а.с. 32);

- 01.03.2017 року №12/17 (з терміном дії угоди з 01.03.2017 року по 01.04.2017 року) (а.с. 33);

- 03.04.2017 року №15 (з терміном дії угоди з 03.04.2017 року по 01.05.2017 року) (а.с. 34);

- 03.05.2017 року №18 (з терміном дії угоди з 03.05.2017 року по 02.06.2017 року) (а.с. 35);

- 03.07.2017 року №27 (з терміном дії угоди з 03.07.2017 року по 28.07.2017 року) (а.с. 36);

- 01.08.2017 року №36 (з терміном дії угоди з 01.08.2017 року по 31.08.2017 року) (а.с. 37);

- 04.09.2017 року №38 (з терміном дії угоди з 04.09.2017 року по 29.09.2017 року) (а.с. 38).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Отже, трудовий і цивільно-правовий договір мають різні предмети регулювання. Так, за трудовим договором працівник зобовязаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посад відповідної кваліфікації. Причому після закінчення виконання якого-небудь визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Працівник зобовязаний виконувати будь-яке завдання роботодавця, що належить до його трудової функції за професією, спеціальністю, посадою і кваліфікацією, обумовленою у трудовому договорі.

Предметом цивільно-правових відносин є сам результат праці. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Зі змісту вказаних цивільно-правових угод, укладених апелянтом з ОСОБА_2 вбачається, що предметами останніх є послуги прибиральниці службових приміщень.

Так, предметом укладених договорів апелянта з ОСОБА_2 є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізична особа повинна була виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, в установлений строк.

Ще одна відмінність між зазначеними договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, тощо.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_2 прийнята на роботу наказом ПрАТ "Армапром" № 80/к від 24.06.2016 року "По особовому складу" ОСОБА_2 з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с. 29).

Також у цивільно-правових угодах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, що вказує на наявність трудових відносини між позивачем та вищевказаною особою.

Колегія суддів зазначає, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, а метою цивільно-правового договору є отримання певного матеріального результату.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище угоди не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були повязані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Зазначене спростовує доводи апелянта про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та ОСОБА_2 як трудових.

Щодо посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи доказів звернення ОСОБА_2 до суду за відновленням порушеного права, колегія суддів зазначає наступне.

Сам по собі факт відсутності судового рішення про визнання вказаних вище цивільно-правових правочинів недійсними не може бути безумовним доказом існування між зазначеними особами саме договірних цивільно-правових відносин.

Предметом доказування в адміністративній справі, що розглядається, є встановлення факту наявності чи відсутності трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2, а не дійсності зазначених угод, і суд встановлює обставини, що є предметом доказування на підставі всіх наданих сторонами доказів.

При цьому, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 90 КАС України жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведені вище обставини, які встановлені судом і підтверджуються відповідними доказами, та норми законодавства, колегія суддів вважає доведеним факт порушення позивачем вимог ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме допущення до роботи працівника без укладення у встановленому законом порядку трудового договору.

Відповідно до частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, відтак на ПрАТ "Армапром" було накладено штраф у розмірі 111670,00 грн., оскільки 1 працівника було допущено до роботи без укладання трудового договору.

Зважаючи на встановлене порушення позивачем, апеляційний суд дійшов висновку, що при проведенні перевірки та накладенню вищевказаного штрафу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності постанови Управління Державної служби України з питань праці у Полтавській області №ПЛ673/154/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 03.04.2018 року про накладення штрафу в розмірі 111670,00 грн., та відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство "Армапром" - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 по справі № 816/1383/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Постанова складена в повному обсязі 25.03.19 року