Справа № 1840/2874/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 р.Справа № 1840/2874/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Кравченко Є.Д.) від 09.10.2018р. (повний текст рішення складено 18.10.2018р.) по справі № 1840/2874/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Девелопмент"

до Відділу містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рітейл Девелопмент", звернувся до суду із адміністративним позовом до Сектору містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Сектору містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області, викладене у листі від 15.06.2018 вих. № 59 про відмову у видачі позивачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки щодо реконструкції ферми за межами населеного пункту на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, за адресою: вул. Калинова, 62, Верхньосироватської сільської ради, Сумського району, кадастровий номер: :05:005:0533;

- зобов'язати Сектор містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області надати позивачу містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки щодо реконструкції ферми за межами населеного пункту на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, за адресою: вул.Калинова, 62, Верхньосироватської сільської ради, Сумського району, кадастровий номер: :05:005:0533.

В обґрунтування позову зазначив, що підприємство звернулось до Завідувача сектору містобудування та архітектури Сумської райдержадміністрації з заявою про видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки щодо реконструкції ферми за межами населеного пункту на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області. Загальна площа забудови - 31 685,0 кв.м. До заяви були додані документи: копія документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою, копія документу, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, викопіювання М 1:200 з топографічно-геодезичного плану, витяг з державного земельного кадастру, містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри Замовника.

Листом від 15.06.2018 за вих. № 59 Сектор містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області відмовив позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень, у зв'язку з невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні відповідно до п. 3 ст.29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Вказану відмову позивач вважає неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки його наміри щодо забудови земельної ділянки відповідають положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні (Генеральному плану с. Верхня Сироватка), та забудова здійснюється в межах цільового призначення земельної ділянки, встановленого відповідно до законодавства.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сектору містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області, викладене у листі від 15.06.2018 вих. № 59, про відмову у видачі позивачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки щодо реконструкції ферми за межами населеного пункту на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, за адресою: вул. Калинова, 62, Верхньосироватської сільської ради, Сумського району, кадастровий номер: :05:005:0533.

Зобов'язано Сектор містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області надати ТОВ "Рітейл Девелопмент" містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки щодо реконструкції ферми за межами населеного пункту на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, за адресою: вул. Калинова, 62, Верхньосироватської сільської ради, Сумського району, кадастровий номер: :05:005:0533.

Стягнуто на користь ТОВ "Рітейл Девелопмент" за рахунок бюджетних асигнувань Сектора містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, Відділом містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року та ухвалити нове, яким визнати дії правомірними.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального, неповне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та їх оцінку, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що зважаючи на відсутність затвердженого детального плану, а також керуючись частиною 3 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень, у зв'язку з невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівній документації на місцевому рівні (генеральному плану с. Верхня Сироватка), а саме, через те, що на основному кресленні генерального плану с. Верхня Сироватка територія індичатника зазначена як корівник, що не відповідає вимогам містобудівній документації.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2019 року замінено відповідача - Сектор містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області, на правонаступника - Відділ містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.

Відповідач надав клопотання, в якому просив провести розгляд справи без участі представника.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 391 (а.с. 18-21), ТОВ "Рітейл Девелопмент" набуло у власність виробничий комплекс Молочно-товарної ферми № 2, що знаходиться за адресою: с. Верхня Сироватка Сумського району Сумської області, вул. Калинова, буд. 62, та уклало договір оренди землі від 19 січня 2018 року, згідно якого позивач є орендарем земельної ділянки площею 13.1252 га (кадастровий номер :05:005:0533) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для іншого сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 11-15).

18.09.2017 року позивач звернувся до Завідувача сектору містобудування та архітектури Сумської райдержадміністрації з заявою, в якій просив надати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки загальною площею 13, 1252 га, що розташована за межами населеного пункту на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с.134).

Листом від 22.09.2017 № 106 Сектор містобудування та архітектури Сумської райдержадміністрації повідомив позивача про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень у зв'язку з відсутністю містобудівної документації. Також позивача повідомлено, що після надання містобудівної документації він має право повторно звернутись для отримання містобудівної документації (а.с. 136).

12.06.2018 року позивач повторно звернувся до Завідувача сектору містобудування та архітектури Сумської райдержадміністрації з заявою про видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки щодо реконструкції ферми за межами населеного пункту на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 135). Загальна площа забудови - 31 685,0 кв.м. До заяви були додані документи: копія документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою (а.с. 11-15), копія документу, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (а.с. 18-23), викопіювання М 1:200 з топографічно-геодезичного плану, витяг з державного земельного кадастру (а.с.24-26), містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри Замовника (а.с. 30-67).

Листом від 15.06.2018 №59 Сектор містобудування та архітектури Сумської райдержадміністрації надав позивачу відмову у наданні містобудівних умов та обмежень у зв'язку із невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні відповідно до п. 3 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності (а.с. 137).

Як було встановлено під час розгляду справи, невідповідність намірів забудови, що стала підставою для відмови, полягала у тому, що на основному кресленні генерального плану с. Верхня Сироватка (а.с. 150), територія індичатника зазначена як корівник, що не відповідає вимогам містобудівної документації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наміри позивача щодо забудови земельної ділянки відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні та відповідають цільовому призначенню земельної ділянки, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Посилання відповідача, як на підставу відмови у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, на невідповідність містобудівного розрахунку генеральному плану села Верхня Сироватка, на якому зазначено корівник, а передбачається розміщення індичатника, є необґрунтованою, оскільки вказана обставина не може свідчити про невідповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні в зв'язку з тим, що генеральний план передбачає розміщення на спірній земельній ділянці тваринницької ферми, що повністю відповідає намірам позивача щодо забудови.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлені Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно пункту 8 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Статтею 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що до уповноважених органів містобудування та архітектури належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.

Частинами другою та третьою статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

У частині п'ятій цієї статті визначено, що проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку : 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов'язковим для всіх суб'єктів містобудівної діяльності.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.02.2019 року по справі №809/721/18.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру. Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об'єкта будівництва. Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним. Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення). Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (частина третя статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до частини четвертої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Згідно з положеннями частини шостої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника. Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду (частина восьма статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, містобудівні умови та обмеження видаються на підставі містобудівної документації (в даному випадку місцевого рівня) при зверненні зацікавленої особи до уповноваженого органу з поданням визначеної документації. При цьому, підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є, зокрема, невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, тобто така невідповідність встановлюється на стадії надання містобудівних умов та обмежень При цьому, невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об'єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року по справі №803/952/17, від 11.04.2018 року у справі № 803/1231/17 та від 14.08.2018 року у справі № 823/5265/15.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального тану.

Відповідно до частини 3 розділу 5 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", генеральні плани населених пунктів, затверджені до набрання чинності цим Законом, є безстроковими.

Таким чином, основним видом містобудівної документації на місцевому рівні є генеральний план населеного пункту на основі якого (у його складі або як окремий документ), з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон, може розроблятися план зонування території відповідного населеного пункту.

Згідно із Загальними даними наданого позивачем Містобудівного розрахунку пропонується реконструкція ферми, яка передбачає пристосування існуючих будівель ферм під господарчі потреби, капітальний ремонт існуючої будівлі охорони та зведення нових будівель ферм, майстерні з пождепо, господарчих будівель, санпропускнику та очисних споруд. Ферма передбачає вирощування індика з перевезенням його, після вигодовування, до місць перероблення у живому вигляді. Загальна площа забудови - 31 685,0 кв.м.

Згідно розділу 2 Архітектурно-планувальних рішень Містобудівного розрахунку, при проектуванні враховується містобудівні умови, місце розташування ділянки, навколишня забудова та її характер, поверховість, природне оточення, а також наявна містобудівна документація: Проект планування та забудови с. В. Сироватка, Сумського району. Сумської області"

Згідно з викопіювання з генерального плану с. Верхня Сироватка 2017 року (а.с. 150), забудова планується на території вже існуючого тваринницького комплексу.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки, позивачу в оренду передана земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 13,1252 га, кадастровий номер :05:005:0533, відповідно до експлікації земельних угідь (згідно Витягу з Державного земельного кадастру) вся територія наданої в оренду земельної ділянки може містити господарські будівлі та споруди, що передбачає право підприємства проводити будівництво будівель і споруд відповідно до запланованого напрямку діяльності дотримуючись цільового призначення земельної ділянки.

Частиною 5 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Частиною 4 статті 26 цього Закону закріплено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно основних техніко-економічних показників об'єкта містобудування, які характеризують намір забудови, а саме вид об'єкта - сільськогосподарський.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що наміри позивача щодо забудови земельної ділянки відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні та відповідають цільовому призначенню земельної ділянки, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Посилання скаржника на невідповідність містобудівного розрахунку генеральному плану села Верхня Сироватка, на якому зазначено корівник, а передбачається розміщення індичатника, не може свідчити про невідповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні, оскільки генеральний план передбачає розміщення на спірній земельній ділянці тваринницької ферми, що повністю відповідає намірам позивача щодо забудови.

Суд наголошує, що у цій справі предметом дослідження є правомірність дій суб'єкта владних повноважень, зокрема, у контексті дотримання ним при прийнятті оскаржуваного рішення положень статей 16, 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у тому числі з урахуванням конституційних гарантій права власності (права оренди, користування) та права на здійснення підприємницької діяльності (статті 41, 42 Конституції України).

Взаємовідносини між органами місцевого самоврядування, які представляють територіальну громаду, та суб'єктом приватного права, у тому числі суб'єктом підприємницької діяльності, повинні відбуватися в інтересах відповідної громади, але виключно у межах та спосіб, визначений законодавством (стаття 19 Конституції України).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Щокін проти України», «Сєрков проти України», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Булвес» АД проти Болгарії», «Трегубенко проти України», «East/West Alliance Limited» проти України») напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

У пункті 102 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви № 846/16 та №1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам'ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є «практичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), заява N31443/96, пункт 115).

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі "Золотас проти Греції" стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов'язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв'язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Капітал Банк АД проти Болгарії" (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, №68385/10 та №71378/10).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про відмову у видачі позивачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки щодо реконструкції ферми за межами населеного пункту на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, за адресою: вул. Калинова, 62, Верхньосироватської сільської ради, Сумського району, кадастровий номер: :05:005:0533 є протиправним, а тому підлягає скасуванню у судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не довів законність та обґрунтованість власного рішення, що є предметом оскарження позивачем.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст.77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування, не довів правомірності оскаржуваного рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості вказаної частини позовних вимог.

Завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зважаючи на те, що єдиною підставною для відмови позивачу у видачі позивачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки слугували висновки відповідача про невідповідність намірів забудови через те, що на основному кресленні генерального плану с.Верхня Сироватка, територія індичатника зазначена як корівник, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов'язання відповідача надати ТОВ "Рітейл Девелопмент" містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки щодо реконструкції ферми за межами населеного пункту на території Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, за адресою: вул.Калинова, 62, Верхньосироватської сільської ради, Сумського району, кадастровий номер: :05:005:0533.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2018р. по справі №1840/2874/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Девелопмент" до Відділу містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації Сумської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 25.03.2019 року.