Справа № 806/2419/18
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2419/18

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко О. В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

21 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання провести розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходу, індексації пенсії, відсотків, компенсацію несвоєчасної виплати індексації,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати, щодо індексації пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати, щодо компенсації несвоєчасної виплати сум індексації пенсії, щодо знецінення грошових коштів і порушення права на володіння позивача своїм майном протиправними.

Також просив зобов'язати Коростенське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести розрахунок і виплатити без обмеження будь-яким строком незалежно від того чи були такі суми нараховані:

- компенсацію втрати частини доходу пенсії у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період невиплати пенсії з 25 лютого 2005 року до 01 серпня 2017 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 89003,06 грн;

- індексацію пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з 25 лютого 2005 року до 01 серпня 2017 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 89003,06 грн;

- відсотки у розмірі облікової ставки Нацбанку за весь час позбавлення позивача можливості володіння своїм майном з 25 лютого 2005 року до 15 травня 2018 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 89003,06 грн;

- компенсацію несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян у вигляді пенсії за період з 25 лютого 2005 року до 15 травня 2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що зважаючи на обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права, позовні вимоги щодо проведення розрахунку та виплати щодо компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині проведення розрахунку та виплати позивачу індексації коштів, нарахованих позивачу відповідно до рішень Коростенського міськрайонного суду у справах № 2-а-8467/11, № 2а-610/11, № 2-а-8764/09, № 2а-10197/2011 та № 2-251/07, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказана виплата є соціальною та має разовий характер, а тому згідно з положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 не підлягає індексації.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати індексації суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані позовні вимоги є похідними від вимоги щодо розрахунку та виплати індексації коштів, нарахованих позивачу відповідно до рішень Коростенського міськрайонного суду у справах № 2-а-8467/11, № 2а-610/11, № 2-а-8764/09, № 2а-10197/2011 та № 2-251/07, а тому також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати відсотків в розмірі облікової ставки Нацбанку за весь час позбавлення позивача володіння своїм майном з 25 лютого 2005 року по 15 травня 2018 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 89003,06 грн, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив про те, що відповідачем при виконанні рішень Коростенського міськрайонного суду у справах № 2-а-8467/11, № 2а-610/11, № 2-а-8764/09, № 2а-10197/2011 та № 2-251/07 безпідставно не проведено індексацію належної позивачу заробітної плати, а виплата коштів за рішеннями суду була проведена лише 01 серпня 2017 року. Апелянт вважає, що має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати частини заробітної плати; індексації заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, компенсації несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян у вигляді пенсії, виплати відсотків в розмірі облікової ставки Нацбанку за весь час його позбавлення володіння своїм майном у вигляді грошових коштів.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Також заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В силу положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, питання невиплати позивачу коштів у порядку статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, були предметом розгляду у справах № 2-а-8467/11, № 2а-610/11, № 2-а-8764/09, № 2а-10197/2011 та № 2-251/07.

Відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду у справі № 2а-610/11 від 20 вересня 2011 року про перерахунок пенсії ОСОБА_2, як проживаючому у зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 25 липня 2010 року до 25 січня 2011 року перераховано 9370,16 грн.

За рішенням Коростенського міськрайонного суду у справі № 2-а-8764/09 від 14 грудня 2009 року про перерахунок пенсії, ОСОБА_2, як проживаючому у зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 01 січня 2007 року до 01 жовтня 2009 року перераховано 33913,50 грн.

Відповідно до постанови Коростенського міськрайонного суду у справі № 2а-10197/2011 від 13 березня 2012 року про перерахунок пенсії, ОСОБА_2, як проживаючому у зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 02 травня 2011 року до 22 липня 2011 року перераховано 1346,72 грн.

За рішенням Коростенського міськрайонного суду від 04 квітня 2007 року у справі № 2-251/07 про перерахунок пенсії, як учаснику бойових дій, ОСОБА_2 з 25 лютого 2005 року до 25 вересня 2009 року перераховано 32976,25 грн.

19 березня 2018 року позивач звернувся із заявою до Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якій просив провести індексацію та компенсацію виплаченої пенсії згідно з рішеннями судів у справах № 2а-610/11 від 20 вересня 2011 року, № 2-а-8764/09 від 14 грудня 2009 року, № 2а-10197/2011 від 13 березня 2012 року, від 04 квітня 2007 року у справі №2-251/07 (а.с. 22).

Листом Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 48/К-8 від 26 березня 2018 року позивача повідомлено, що відповідно до пункту 20 Постанови № 440 від 03 вересня 2014 року погашення заборгованості здійснюється Казначейством у межах бюджетних асигнувань, визначених Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (а.с. 23-24).

Крім того, відповідач листом від 31 травня 2017 року № 60/В-8 повідомив позивачу, що рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2007 року № 2-251/07 про здійснення перерахунку призначеної пенсії та виплати недоотриманої різниці до пенсії як учаснику бойових дій, починаючи з 25 лютого 2005 року управлінням відповідно до протоколу від 25 вересня 2009 року виконано. Доплату по перерахунку разом із пенсією у сумі 32976,25 грн ОСОБА_2 отримано у жовтні 2009 року. Про виплату у подальшому такого підвищення, як учаснику бойових дій, у жодному із судових рішень не йдеться. Отже, в управління відсутні вимоги щодо подальшої виплати чи підвищення, як учаснику бойових дій у зв'язку із зростанням прожиткового мінімуму (а.с. 34).

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України "Про індексацію доходів населення" соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер індексації не підлягають. Проведена позивачу виплата по рішенням суду перерахунку пенсії носить разовий характер, що не підлягає індексації. Таким чином, рішення судів виконано у повному обсязі.

Державна казначейська служба України листом вих. № 5-13/2459-6347 від 17 квітня 2018 року надіслала позивачу копії платіжних доручень від 19 липня 2016 року № 28246 та від 03 серпня 2017 року № 185, № 607, № 608, № 609 про перерахування коштів на користь ОСОБА_2 (а.с. 14-19).

Не погоджуючись із діями Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), що засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання регулюються Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон № 4901-VI).

Частиною 1 статті 3 Закону № 4901-VI визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону №4901-VI компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Частиною 4 статті 5 Закону № 4901-VI встановлено, що у разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з статтею 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року № 2017-III індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з статтею 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Положеннями статті 6 Закону № 2050-III врегульовано, що компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Згідно з статтею 7 Закону № 2050-III відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2011 року (далі - Порядок № 159), визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (далі - Порядок № 1078), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що виплати призначені позивачу за рішеннями судів були виплачені у повному обсязі органами Державної казначейської служби України відповідно до положень Закону № 4901-VI, а тому визначаючи можливі правові наслідки несвоєчасного перерахування коштів при виконанні рішень судів слід застосовувати спеціальне законодавство.

Враховуючи положення статті 5 Закону № 4901-VІ, нарахування та виплата компенсації за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду має проводитися органами Державної казначейської служби України, а не безпосередньо боржником за рішенням суду.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, тому позовні вимоги щодо проведення розрахунку та виплати щодо компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати не підлягають задоволенню.

Стосовно проведення розрахунку та виплати позивачу індексації коштів, нарахованих відповідно до рішень Коростенського міськрайонного суду у справах №2-а-8467/11, №2а-610/11, №2-а-8764/09, №2а-10197/2011 та №2-251/07, колегія суддів зауважує, що вказана виплата має разовий характер, а тому відповідно до Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 не підлягає індексації.

Крім того, вказаними нормативно-правовими актами та підзаконними нормативно-правовими актами також не регламентовано індексацію разових соціальних виплат, призначених за рішенням суду.

Щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати індексації колегія суддів зазначає, що вказані позовні вимоги є похідними від вимоги щодо розрахунку та виплати позивачу індексації коштів, нарахованих відповідно до рішень Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справах № 2-а-8467/11, № 2а-610/11, № 2-а-8764/09, № 2а-10197/2011 та № 2-251/07, а тому також не підлягають задоволенню.

Стосовно нарахування та виплати відсотків у розмірі облікової ставки Нацбанку за весь час позбавлення позивача володіння своїм майном з 25 лютого 2005 року до 15 травня 2018 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 89003,06 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

На підставі попереднього судового рішення позивач набув право власності на кошти та йому, як власнику цих коштів, належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження ними.

Оскільки вказані позовні вимоги стосуються неможливості реалізації позивачем свого права власності та володіння на кошти, то у даному випадку наявний спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-495цс16 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № П/811/1917/14.

Отже, доводи апелянта щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судами доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.