Справа № 360/411/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/411/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) в інтересах ОСОБА_2 (ОСОБА_2) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - 1-й відповідач), Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі - 2й відповідач) в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області, яка полягає у нездійсненні пенсійних виплат ОСОБА_1 за період з 01.11.2015 року по теперішний час;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України Луганської області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсійної заборгованості за період з 01.11.2015 по 01.02.2019 в сумі 20980,00 грн., які перерахувати на її картковий рахунок МФО 304665, КОД ЄДРПОУ № 09304612, №карткового рахунку НОМЕР_5, РНОКПП НОМЕР_1 та виплачувати пенсію у подальшому (а.с.3-5).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою, виданою управлінням праці та соціального захисту Станично-Луганської районної ради від 20.02.2017 № . Згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Луганська від 05.03.2013 №435/1052/13-ц Позивач призначена опікуном над недієздатною громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою, виданою управлінням праці та соціального захисту Станично-Луганської районної ради від 20.02.2017 № , а також недієздатною особою з інвалідністю (інвалід дитинства 1 групи), яка перебуває на обліку в територіальному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як отримувач пенсії у разі втрати годувальника. Номер особового рахунку № 144273/1232, пенсійне посвідчення № НОМЕР_4. Позивач отримувала пенсійні виплати (524,50 грн) на свій картковий рахунок МФО 304665, КОД ЄДРПОУ № 09304612, № карткового рахунку НОМЕР_5, РНОКПП НОМЕР_1. З 01.11.2015 року по теперішний час не виплачуються пенсійні виплати ОСОБА_2, у зв'язку з чим вона не може купувати їй необхідні ліки та оказувати належне лікування, що негативно сприяє її стану здоров'я та можливості пересуватися по території Луганської області. Сума заборгованості станом на 01.02.2019 становить 20980,00 грн. (524.50 грн. * 40 місяців). 29.11.2018 позивач звернулась до відповідача з вимогою виплатити пенсійну заборгованість та за отриманням роз'яснень щодо правових підстав рішення про невиплату пенсії. 25.12.2018 позивач отримала відповідь від відповідача (785/3-11 від 22.12.2018), в якій повідомлено, що пенсійні виплати відповідачем призупинені та не виплачуються згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Позивач вважає зазначені дії щодо невиплати заборгованості по пенсії та призупинення пенсійних виплат керуючись постановами Кабінет Міністрів України протиправними і такими, що порушують її конституційні права, а тому змушена звернутись до суду.

1-й відповідач до відділу діловодства та обліку звернення громадян 18.02.2019 за вхідним реєстраційним номером 8896/2019 надав відзив на позовну заяву від 14.02.2019 №2388/07 (а.с.31), в якому зазначив, що згідно центральної бази даних отримувачів пенсії, ОСОБА_1, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області фонду України в Луганській області, яке нараховувало їй по 01.10.2015 року. За таких обставин відповідачем у справі має бути безпосередньо управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області.

Ухвалою суду від 04.03.2019 до участі у справі залучено у якості другого відповідача Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (а.с.34-35).

2-й відповідач до відділу діловодства та обліку звернення громадян 19.03.2019 за вхідним реєстраційним номером 14709/2019 надав відзив на позовну заяву від 19.03.2019 №2272/08-21 (а.с.42-44), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні з 01.03.2010 року, та її опікуну було сплачено пенсію по 31 жовтня 2015 року. 22.02.2017 року позивач звернувся з заявою про поновлення виплати пенсії. Згідно Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 № 136, та одержання рекомендацій міністерства фінансів України щодо зупинення державних виплат в виплаті пенсії позивачу згідно протоколу №378 від 16.03.2017 року було відмовлено в зв'язку з не підтвердженням місця проживання (приховані або надані недостовірні дані). Згідно розпорядження від 03.04.2017 року рахунок було заблоковано, прописана особливість 93 «переселенець», розрахунок боргу проведено 31.03.2017 року. З заявою про поновлення виплати пенсії позивач до теперішнього часу не звернувся. На виконання ухвали суду від 04.03.2019 № 360/411/19 2-й відповідач повідомив, що остання дата виплати - жовтень 2015 року, невиплата пенсії за період з 01.11.2015 по 31.03.2017 становить 21042,00 грн, заборгованість за період з 01.04.2017 та по сей час не розраховується, нарахування виплат пенсій ОСОБА_1 припинено з квітня 2017 року.

Ухвалою суду від 04.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 04.03.2019 вирішено призначити справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін на 21 березня 2019 року (а.с.34-35).

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.41).

Представники відповідачів у судове засідання також не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с.40, 181).

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянкою України, паспорт серії НОМЕР_6, виданий 24.04.2002 року Артемівським РВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_4, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.11-12).

ОСОБА_2 отримує пенсію у разі втрати годувальника, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_7 від 03.03.2011 (а.с.15).

ОСОБА_2 також є інвалідом дитинства, що підтверджується інформацією зазначеною у довідці МСЕК №100361 (а.с.14)

Відповідно до інформації, зазначеної у довідці від 20.02.2017 № ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування є АДРЕСА_3 (а.с.13).

ОСОБА_1 є громадянкою України, паспорт серії НОМЕР_8, виданий 25.11.1997 року Артемівським РВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.6-7).

Відповідно до інформації, зазначеної у довідці від 20.02.2017 № ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування є АДРЕСА_3 (а.с.8).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Луганська від 05.03.2013 у справі №435/1052/13-ц у зв'язку зі смертю опікуна ОСОБА_4 призначено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.9).

На виконання ухвали суду від 04.02.2019 Управління праці та соціального захисту населення Станично-Луганської райдержадміністрації надало інформацію, в якій зазначило, що ОСОБА_1 отримала довідку внутрішньо переміщеної особи від 20.02.2017 року. Рішення про скасування дії довідки ОСОБА_1 було прийнято 17.03.2017 року. ОСОБА_2 отримала довідку внутрішньо переміщеної особи від 20.02.2017 року № . Рішення про скасування дії довідки ОСОБА_2 на сьогоднішній день не приймалося (а.с.28).

22.02.2017 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою, в якій просила поновити пенсію (а.с.160).

Також в матеріалах справи наявна заява, в якій ОСОБА_1, просила належні суми пенсії перераховувати на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» (а.с.177).

Відповідно до інформації, зазначеної у витягу з протоколу №37 від 16.03.2017 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам на підставі п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ №365 від 08.06.2016 вирішено відмовити у призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у вигляді пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) ОСОБА_1 (а.с.158).

Розпорядженням начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії УПФУ в Станично-Луганському районі від 03.04.2017 вирішено заблокувати особовий рахунок ОСОБА_1 з 01.04.2017 (а.с.157).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо непоновлення виплати пенсії та невиплати заборгованості позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Згідно з наявного у матеріалах справи розпорядження начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій УПФУ в Станично-Луганському районі від 03.04.2017 заблоковано особовий рахунок ОСОБА_1 з 01.04.2017 (а.с.157).

Водночас Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, які зазначив відповідач.

Тобто припинення виплати пенсії позивачу відбулося безпідставно та не у спосіб, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV.

Аргументи відповідача про те, що він зобов'язаний у своїй діяльності керуватися постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, встановленим цими постановами порядком продовження та поновлення виплат, суд вважає безпідставними та відхиляє, з огляду на таке.

Так за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас суд зазначає, що Постанова КМУ № 365, на яку посилається відповідач, як на правомірність своїх дій, є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (п. 33 рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналізуючи вказані вище норми права та оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті розпорядження начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій УПФУ в Станично-Луганському районі від 03.04.2017 2-й відповідач діяв не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на те, що на момент звернення з адміністративним позовом до суду позивачу не було відомо про розпорядження начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій УПФУ в Станично-Луганському районі від 03.04.2017, суд, вважає за необхідне застосувати ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним зазначене розпорядження, оскільки саме розпорядження створює відповідні правові наслідки.

Ефективним захистом порушених прав позивача є поновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 як опікуну ОСОБА_2, починаючи з 01.04.2017, оскільки як вбачається з розпорядження УПФУ в Станично-Луганському районі від 03.04.2017 особистий рахунок заблоковано саме з 01.04.2017 (а.с.157). За таких обставин суд вважає доцільним самостійно обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача з урахуванням ч.2 ст.5 КАС України.

Крім того, у відзиву на позовну заяву 2-й відповідач зазначив, що невиплата пенсії за період з 01.11.2015 по 31.03.2017 становить 21042,00 грн (а.с.44).

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи те, що позивачу не виплачується пенсія за період з 01.11.2015 по 31.03.2017, яка сталася не з вини пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 як опікун ОСОБА_2 має право на виплату пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Враховуючи те, що право на виплату пенсії позивач набув з листопада 2015 року, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії, суд дійшов висновку про те, що 2-й відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим також порушив права позивача.

Доводи відповідача про те, що виплата заборгованості позивачу буде здійснена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365», є неприйнятними, виходячи з наступного.

Так, суд ще раз акцентує увагу на тому, що за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз наголошує на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених прав позивача вважає за необхідне зобов'язати 2-го відповідача виплатити нараховану заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.11.2015 по 31.03.2017.

Таким чином пенсія позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Що стосується скасування довідки ВПО позивача, то суд вважає, що вказана обставина не впливає на виплату пенсії, оскільки позивач продовжує бути громадянином України, який має конституційне право на пенсійне забезпечення і це право не ставиться в залежність від наявності або відсутності у нього довідки ВПО. Крім того, вказана підстава не підпадає під випадки передбачені ч.1 ст.49 Закону № 1058-IV.

Верховний Суд з цього приводу висловив свою позицію у постановах від 27.06.2018 у справі № 688/1196/17 та від 21.06.2018 у справі № 243/8037/17.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення лише за один місяць.

За інформацією відповідача остання виплата пенсії позивачу була проведена у жовтні 2015 року (а.с.44). Таким чином сума стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Позовні вимоги заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задоволенню не підлягають, оскільки він є неналежним відповідачем по справі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при розгляді типової справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 04.02.2019 звільнено ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання адміністративного позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (а.с.1-2).

Оскільки ухвалою суду від 04.02.2019 позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 03.04.2017.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (93600, Луганська область, Станично-Луганський район, селище міського типу Станиця Луганська, вул. 1 Травня, буд.20, ) поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) в інтересах ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний код НОМЕР_4, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) нарахування та виплату раніше призначеної пенсії у разі втрати годувальника з виплатою усієї заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 пенсії за період з 01.11.2015 по 31.03.2017.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (93600, Луганська область, Станично-Луганський район, селище міського типу Станиця Луганська, вул. 1 Травня, буд.20, ) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) в інтересах ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний код НОМЕР_4, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) борг з виплати пенсії за період з 01.11.2015 по 31.03.2017 у розмірі 21042 (двадцять одна тисяча сорок дві) гривні 00 копійок.

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова