Справа № 620/319/19
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року Чернігів Справа № 620/319/19

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 29.01.2019 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації (далі - Управління) та просить:

- визнати відмову Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації щодо компенсації вартості за проїзд за 2018 рік протиправною;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації виплатити компенсацію за квитки на проїзд за 2018 рік згідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 330,89 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та відповідно до положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на 100% відсоткову знижку вартості проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним, або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків. З врахуванням наведеного вона завернулась до відповідача про компенсацію витрат на проїзд до Карпат, однак у вказаній виплаті їй було відмовлено, оскільки видатки на такі цілі в місцевому бюджеті не передбачені. Позивач вважає, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для невиконання гарантій, взятих на себе державою по відношенню до визначеної категорії осіб.

Ухвалою суду від 04.02.2019 відкрито провадження по справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15-денний строк з дня вручення йому даної ухвали для надання відзиву.

У встановлений ухвалою суду строк відповідач надав відзив на позову заяву, в якому посилається на відсутність бюджетного фінансування на такі цілі в місцевому бюджеті.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, про що Чернігівською обласною державною адміністрацією видано посвідчення серії НОМЕР_2 та вкладку до нього (а.с.4).

У 2018 році позивачем було понесено витрати на оплату проїзду залізничним транспортом у розмірі 330,89 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитків (а.с.8).

ОСОБА_1 звернулась до Управління із заявою про компенсацію вартості проїзду. Листом від 23.10.2018 за № 05-10/4131 відповідач повідомив, що вказана компенсація не може бути виплачена, оскільки Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" не передбачена субвенція державного бюджету місцевим бюджетам на надання компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, органами місцевого самоврядування не прийняті відповідні місцеві програми (а.с.10).

Вважаючи, що Управлінням неправомірно відмовлено у виплаті вищевказаної компенсації, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 1.

Так, відповідно до пункту 19 частини першої статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, у тому числі, безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

Підпунктом 13 пункту 3 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936 (який діяв до 26 жовтня 2016 року) було передбачено, що відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред'явлених управлінню (відділу) праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, виконкому міських, районних у містах рад.

Однак виключення вищевказаного положення із пункту 3 Порядку, що передбачав механізм відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом, на думку суду, не може бути підставою для не проведення виплати компенсації вартості квитків на проїзд за 2018 рік з огляду на положення статті 22 Конституції України та є невиправданим втручанням в право власності ОСОБА_3, передбачене статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того гарантоване право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи, на компенсацію безплатного проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад в повному обсязі визначено пунктом 19 частини першої статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який має вищу юридичну силу, ніж вищевказаний Порядок.

Отже виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, суд дійшов до висновку про те, що чинним законодавством України гарантовано право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи, на компенсацію в повному обсязі, за рахунок державного бюджету, вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку один раз на рік, у зв'язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови відповідача щодо не виплати компенсації вартості за проїзд за 2018 рік та зобов'язання виплатити їй компенсацію вартості квитків за проїзд за 2018 рік, слід задовольнити.

Відсутність виділених з Державного бюджету коштів як причина невиконання обов'язку по проведенню компенсації вартості квитків за проїзд за 2018 рік суд не вважає обґрунтованою, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов'язків, що узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення в справах "Кечко проти України", "Бурдов проти Росії").

Враховуючи наведене в сукупності суд вважає, що слід визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації у виплаті позивачу компенсації вартості за проїзд за 2018 рік та зобов'язати Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості квитків на проїзд за 2018 рік у розмірі 330,89 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказу понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області щодо компенсації ОСОБА_1 вартості за проїзд за 2018 рік.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості квитків на проїзд за 2018 рік у розмірі 330 (триста тридцять) грн. 89 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Відповідач: Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації (вул. Святомиколаївська,114,смт. Ріпки, Чернігівська область, 15000, ).

Повне судове рішення складено 25.03.2019.

Суддя О.В. Кашпур