Справа № 826/8660/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2019 року № 826/8660/17

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1
доПосольство України в Республіці Молдова, Міністерства закордонних справ України
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Посольства України в Республіці Молдова в якому просив:

- визнати протиправними дії Посольства України в Республіці Молдова щодо рішення про скасування оформлення набуття громадянства України по відношенню до ОСОБА_1;

- скасувати рішення по скасуванню оформлення набуття громадянства України;

- зобов'язати Посольство України в Республіці Молдова поновити набуття громадянства України ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Посольством України в Республіці Молдова прийнято незаконне та обґрунтоване рішення, яким скасовано рішення про оформлення набуття ним громадянства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.07.2017р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.12.2017р. залучено до участі у справі №826/8660/17 в якості співвідповідача Міністерство закордонних справ України.

Відповідачами подано відзив на адміністративний позов в якому зазначають, що оскаржуване рішення прийнято в порядку, у спосіб та в межах визначених Конституцією та законами України на підставі того, що батьком позивача, ОСОБА_2, під час подання документів на оформлення набуття громадянства України надані неправдиві відомості, а саме задекларовано відсутність іноземного громадянства під час перебування у громадянстві Російської Федерації, а відтак рішення в частині оформлення громадянства позивачу також підлягає скасуванню.

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо можливості перейти до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

18.04.2002р. батько позивача, ОСОБА_2, звернувся до Посольства України в Республіці Молдова із заявою про оформлення громадянства України за територіальним принципом в якій також просив оформити набуття громадянства України його неповнолітнім сином ОСОБА_1. (а.с. 92-93)

На підставі вищезазначеної заяви та поданих документів прийнято рішення про реєстрацію особи громадянином України батька позивача, ОСОБА_2 та позивача, ОСОБА_1, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України від 29.05.2002р. № НОМЕР_1. (а.с. 95)

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, виданий 18.07.2002р.

Одночасно, суд зазначає, що 29.07.2003р. позивачу Великомихайлівським РВ УМВС України в Одеській області видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3. (а.с. 12-13)

18.07.2008р. Посольством України в Республіці Молдова підготовлено довідку про скасування рішення про оформлення набуття громадянства позивачу та його батьку підставою прийняття якої слугували висновки відповідача про те, що батьком позивача подано свідомо неправдиві відомості, а саме надання декларації про відсутність іноземного громадянства під час перебування у громадянстві Російської Федерації (ст. 21 Закону України "Про громадянство України", п. 88 та п. 100 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень) про що зазначено у поданні. (а.с. 11)

07.06.2017р. позивачу стало відомо про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Позивач вважаючи вищезазначене рішення протиправним, звернувся до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Конституції України, громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18 січня 2001 року №2235-III «Про громадянство України» (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2235-III).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», Особа, яка сама або хоча б один з її батьків, дід чи баба, повнорідні брат чи сестра народилися або постійно проживали до 16 липня 1990 року на території, яка стала територією України відповідно до статті 5 Закону України "Про правонаступництво України" ( 1543-12 ), а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, що взяв зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її діти реєструються громадянами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про громадянство України», громадянство України припиняється:

1) внаслідок виходу з громадянства України;

2) внаслідок втрати громадянства України;

3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про громадянство України», підставами для втрати громадянства України є, зокрема, набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про громадянство України», рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Відповідно до п. 5 6 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про громадянство України», Міністерство закордонних справ України, дипломатичні представництва та консульські установи України здійснюють такі повноваження, зокрема, приймають рішення про оформлення набуття громадянства України особами за підставами, передбаченими пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону; скасовують прийняті ними рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок № 215).

Відповідно до п. 88 Порядку № 215, для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п'ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п'ятої статті 9 Закону; частина п'ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

Відповідно до п. 96, 97 Порядку № 215, подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується управлінням, відділом (сектором) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.

Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.

Рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується начальником головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступником.

Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

Згідно з п. 100 Порядку № 215, рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, особою, яка постійно проживає за кордоном, скасовується керівником дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи або його заступником.

Скасування рішення про оформлення набуття громадянства України здійснюється на підставі підготовленого дипломатичним представництвом чи консульською установою України подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України та документів, передбачених підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку.

Дипломатичне представництво чи консульська установа України не пізніш як у тижневий строк з дня скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугували висновки відповідача викладені у поданні про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України від 18.07.2008р. № 535/5-46КП про те, що батьком позивача подано свідомо неправдиві відомості, а саме надання декларації про відсутність іноземного громадянства під час перебування у громадянстві Російської Федерації (ст. 21 Закону України "Про громадянство України", п. 88 та п. 100 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень). (а.с. 104)

Зі змісту вищезазначеного подання вбачається, що таке стосується виключно ОСОБА_2, тобто батька позивача і висновки такого подання обґрунтовані ст. 21 Закону України «Про громадянство України» та п. 88, 100 Порядку 215. (а.с. 104)

Однак, в оскаржуваному рішенні вже мова йде про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

З вищевикладеного вбачається, що оскаржуване рішення в частині, яка стосується позивача, прийняте на підставі подання в якому взагалі про ОСОБА_1 не йде мова.

Більше того, з аналізу наведених норм законодавства України вбачається, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Отже, скасування рішення про оформлення набуття громадянства потребує наявності достатніх та належних доказів щодо встановлення факту подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для скасування рішення про набуття громадянства фактично є дії батька позивача. Також, суд зазначає, що станом на дату набуття громадянства позивач був неповнолітнім.

Таким чином, у діях саме позивача відсутні ознаки, які б свідчили про отримання громадянства шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, а відтак положення ст. 21 Закону України «Про громадянство України» не підлягають застосуванню до позивача.

Також, підтвердженням вищевикладеного є лист Посольства Російської Федерації в Республіці Молдова від 26.12.2007р. б/н в якому зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 не набував громадянство Російської Федерації. (а.с. 102-103)

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до п. 121 Порядку № 215, у разі припинення особою громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття особою громадянства України управління, відділи (сектори) міграційної служби в районі, районі у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, дипломатичні представництва чи консульські установи України вживають заходів до вилучення у цих осіб документів, які підтверджують громадянство України.

Заходів з вилучення документів, які підтверджують громадянство позивача суб'єктами владних повноважень не вчинялось, що підтверджується таким.

В 2004р. позивач закінчив Одеське морехідне училище імені О.І. Маринеска, що підтверджується копією диплому молодшого спеціаліста від 08.07.2014р. серії НОМЕР_5. (а.с. 191)

03.02.2010р. Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області в паспорт позивача вклеено фотокартку по досягненню ним віку 25 років.

У 2011р. позивач закінчив Одеську національну морську академію, що підтверджується копією диплому бакалавра від 31.01.2011р. серії НОМЕР_4. (а.с. 192)

25.04.2012р. позивачем, як громадянином України укладено шлюб з громадянкою України ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 2.04.2012р. серії НОМЕР_6. (а.с. 194)

15.11.2012р. позивачу видано паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_7, строком дії до 15.11.2022р., з проставлених віз на якому вбачається, що позивач активно використовував його при перетині державного кордону. (а.с. 206-210)

У 2013р. позивач закінчив Одеську національну морську академію, що підтверджується копією диплому спеціаліста від 31.01.2013р. серії НОМЕР_8. (а.с. 193)

06.11.2014р. у позивача народився син ОСОБА_6, у свідоцтві про народження від 06.11.2014р. серії НОМЕР_9 якого зазначено, що позивач є його батьком, і є громадянином України. (а.с. 196)

21.05.2018р. у позивача народилась донька ОСОБА_7, у свідоцтві про народження від 21.05.2018р. серії НОМЕР_10 якої зазначено, що позивач є її батьком, і є громадянином України. (а.с. 166)

Тобто, позивач весь цей час проживав на території України, навчався, одружився, виховує дітей і вільно використовував документ, що підтверджує факт його громадянства України, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами виданими на підставі але не виключно паспорта громадянина України. (свідоцтво про шлюб, свідоцтва про народження дітей тощо).

Враховуючи наведене, для позивача та членів його сім'ї скасування рішення про набуття громадянства України має наслідком повну зміну способу життя родини.

Проте, дані обставини не були враховані відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення. Більше того, таке рішення прийнято через 6 років після набуття громадянства.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 14.11.2018р. у справі №820/1293/16 провадження №К/9901/10802/18. Більше того, на підставі вищезазначеної постанови винесено окрему ухвалу відносно відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, але лише в частині, яка стосується позивача.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Посольства України в Республіці Молдова щодо рішення про скасування оформлення набуття громадянства України по відношенню до ОСОБА_1 та зобов'язання Посольства України в Республіці Молдова поновити набуття громадянства України ОСОБА_1, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Окрім того, відповідно до змісту статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Частиною третьою статті 245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ця норма кореспондується з нормою частини першої статті 2 КАС щодо захисту прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб'єктів владних повноважень як завдання адміністративного судочинства та нормою частини другої статті 5 КАС, якою передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов'язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавство (п. 145 рішення).

У пункті 50 рішення від 13.01.2011 у справі «Чуйкіна проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 28-36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10.07.2003 у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002 II).

Конституційний Суд України в Рішенні від 25.11.1997 №6-зп сформулював правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень (п. 2 мотивувальної частини). Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції щодо ефективного засобу юридичного захисту від порушень, вчинених особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди (ч. 5 ст. 125 Конституції України).

Стаття 8 Загальної декларації прав людини 1948 року проголосила «право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом». Це положення відтворено в Конституції України (стаття 55) і має застосовуватися системно, оскільки гарантується судовий захист як національними, так і міжнародними судовими установами.

Отже, суд повинен захистити позивача та обрати ефективний засіб захисту прав позивача за наслідками визнання незаконним рішення суб'єкта владних повноважень.

З вищевикладеного вбачається, що право позивача може бути захищене шляхом визнання протиправним та скасування рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України в частині що стосується ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2

З огляду на що, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Посольства України в Республіці Молдова щодо рішення про скасування оформлення набуття громадянства України по відношенню до ОСОБА_1, задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що саме оскаржуваним рішенням порушено права позивача.

В частині позовних вимог про зобов'язання Посольства України в Республіці Молдова поновити набуття громадянства України ОСОБА_1, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про громадянство України», особа, яка припинила громадянство України, є особою без громадянства і подала заяву про поновлення у громадянстві України, реєструється громадянином України незалежно від того, проживає вона постійно в Україні чи за кордоном, за відсутності обставин, передбачених частиною п'ятою статті 9 цього Закону.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про громадянство України», громадянство України припиняється:

1) внаслідок виходу з громадянства України;

2) внаслідок втрати громадянства України;

3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що громадянство особи підлягає поновленню виключно у випадках, коли його було припинено, однак з підстав визначених ст. 17 Закону України «Про громадянство України», суд приходить до висновку що визначені підстави не поширюються на позивача, а відтак позивач не вважається таким що припинив громадянство.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Посольства України в Республіці Молдова поновити набуття громадянства України ОСОБА_1.

Одночасно, суд наголошує, що позовні вимоги до Міністерства закордонних справ України позивачем не пред'явлені.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 77, 139, 242, 243, 251, 255 КАС України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України в частині що стосується ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,0 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Посольства України в Республіці Молдова.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська