Справа № 640/18166/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

20 березня 2019 року справа №640/18166/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
доДержавної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач, ДФС України)
про1) визнання протиправним рішення, оформленого листом від 21 жовтня 2018 року №15769/Л/99-99-04-04-04-02-14 про відмову у розгляді заяви щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 11 вересня 2018 року ІІІ групи інвалідності; 2) зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача щодо виплати відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та за результатами її розгляду в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" мотивоване рішення
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки відповідач безпідставно відмовив йому у розгляді заяви щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 11 вересня 2018 року ІІІ групи інвалідності, у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 на виконання вимог Закону України "Про міліцію" та Порядку №850 звернувся до належного органу із заявою та необхідними документами, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із отриманням ІІІ групи інвалідності у розмірі 150-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності; реформування міліції в поліцію та оновлення у зв'язку із цим законодавчої бази не може бути підставою для відмови у захисті законних прав та інтересів позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/18166/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вказав про безпідставність позовних вимог у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 не працював у жовтні 1998 року, коли отримав травму, на посадах податкової міліції, а тому у ДФС України відсутні підстави для складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги; посада заступника директора Департаменту забезпечення податкових зобов'язань ДПА України не відноситься до номенклатури посад податкової міліції, позивач не виконував обов'язків працівників податкової міліції, а тому не має підстав для отримання грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №850. Крім того, відповідач зазначає про неможливість застосування норм Порядку №850 для виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до абзацу третього пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію"; позивач надав заяву про виплату грошової допомоги не встановленою формою згідно з додатком до Порядку №850 та усіх необхідних документів.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій вказав про помилковість тверджень відповідача та наголошував на тому, що ОСОБА_1 призначався на посаді, які пов'язані із виконанням обов'язків податкової міліції і позивача звільнено з посади та органів податкової міліції у запас за станом здоров'я, а тому на нього поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію"; посилання відповідача на ненадання документів безпідставні, а у свідоцтві про хворобу від 29 грудня 2008 року встановлено причинний зв'язок травми з виконанням службових обов'язків на підставі акта розслідування нещасного випадку від 03 жовтня 2005 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Наявні у справі докази підтверджують, що ОСОБА_1 з 1974 по 1996 роки проходив службу в Збройних Силах, з 1997 по 2008 роки - у Державній податковій адміністрації та податковій міліції України.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 30 грудня 2008 року №2286-0 "Про звільнення ОСОБА_1." звільнено з посади та органів податкової міліції у запас за пунктом 64 підпунктом "б" (за станом здоров'я) полковника податкової міліції ОСОБА_1 - заступника директора Департаменту забезпечення податкових зобов'язань ДПА України, 30 грудня 2008 року.

Згідно зі свідоцтвом про хворобу №328, виданого 29 грудня 2008 року Військово-лікарською комісією ЦГ МВС України встановлено, що отримана позивачем травма пов'язана із виконанням службових обов'язків, а захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Аналогічна інформація про проходження служби викладено у довідці Державної податкової адміністрації України від 29 грудня 2008 року №2400/1830, копія якої міститься у справі.

Київським міським центром Центральної МСЕК №1 11 вересня 2018 року видано позивачу довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0968712 та довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках: серія АГ №001480 від 11 вересня 2018 року.

Як зазначає позивач, на підставі статей 20-23 Закону України "Про міліцію", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів правоохоронних органів, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та згідно з пунктом 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, ОСОБА_1 звернувся 19 вересня 2018 року до Державної фіскальної служби України, як правонаступника Державної податкової адміністрації України, із заявою та доданими до неї документами, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв'язку із отриманням статусу інваліда ІІІ групи.

За результатом розгляду заяви позивача від 19 вересня 2018 року (вх. ДФС №100194/Інше від 19 вересня 2018 року) щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності у листі від 11 жовтня 2018 року №15769/Л/99-99-04-04-02-14 повідомила наступне:

"Відповідно до ст. 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст.ст. 20 - 23 Закону України "Про міліцію". 07 листопада 2015 року Закон України "Про міліцію" втратив чинність.

Збереження права на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" у Порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", передбачено пунктом 15 розділу XI цього Закону відповідно до змін, внесених Законом України від 23 грудня 2015 року №900-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей".

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції. Ці нормативно-правові акти не поширюються на працівників податкової міліції, тому для проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції згідно з цією постановою законні підстави відсутні.

Працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ. На сьогодні проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано. Проведення розрахунків та виплат одноразової грошової допомоги працівникам та пенсіонерам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України чи прийняття нового нормативно-правового акту.".

Таким чином, відповідач відмовив ОСОБА_1 у розгляді його заяви щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги з підстав відсутності законодавчого регулювання проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить із наступних міркувань.

Відповідно до пункту 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

У свою чергу частина шоста статті 23 Закону України "Про міліцію" встановлює, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Таким чином, законодавець гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції на рівні прав працівників міліції, зокрема передбачені статтею 23 Закону України "Про міліцію", в частині виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах податкової міліції.

Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07 листопада 2015 року в зв'язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до абзацу третього пункту 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Наведене вказує, що за працівниками право зберігається на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та з підстав, визначених Законом України "Про міліцію" зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України "Про Національну поліцію".

Як встановлено вище, наявність зв'язку між захворюванням позивача, внаслідок якого втрачено працездатність та встановлено інвалідність, та проходженням служби в органах податкової міліції підтверджується наявними у справі доказами, у тому числі: копії наказу Державної податкової адміністрації України від 30 грудня 2008 року №2286-0 "Про звільнення ОСОБА_1.", свідоцтвом про хворобу №328, виданого 29 грудня 2008 року Військово-лікарською комісією ЦГ МВС України, довідки Державної податкової адміністрації України від 29 грудня 2008 року №2400/1830, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0968712, що видана Київським міським центром Центральної МСЕК №1, довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №001480 від 11 вересня 2018 року, а також копії наказів Державної податкової адміністрації України про призначення та звільнення ОСОБА_1 на службі у податковій міліції від 01 жовтня 1999 року №860-о, від 26 липня 2000 року №786-о, від 04 грудня 2000 року №1162-о від 07 травня 2002 року №455-о, від 06 серпня 2004 року №949-о, від 27 жовтня 2006 року №1258-о, від 25 жовтня 2005 року №2002-о, копії довідок про знаходження позивача на службі в податковій міліції від 29 березня 2005 року №60/7/04-2117, від 09 листопада 2006 року №178/04-2115, від 19 березня 2008 року №105/2661-8115.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що: ОСОБА_1 не працював у жовтні 1998 року, коли отримав травму, на посадах податкової міліції, а тому у ДФС України відсутні підстави для складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги; посада заступника директора Департаменту забезпечення податкових зобов'язань ДПА України не відноситься до номенклатури посад податкової міліції, позивач не виконував обов'язків працівників податкової міліції; позивач не подавав заяви про виплату грошової допомоги за встановленою формою згідно з додатком до Порядку №850 та усіх необхідних документів, оскільки зазначені обставини не були підставою для відмови позивачу у розгляді його заяви щодо виплати одноразової грошової допомоги, а фактично є новими підставою, які не вказані у листі ДФС України від 11 жовтня 2018 року №15769/Л/99-99-04-04-02-14.

В свою чергу відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, твердження відповідача про те, що посада заступника директора Департаменту забезпечення податкових зобов'язань ДПА України не відноситься до номенклатури посад податкової міліції, позивач не виконував обов'язків працівників податкової міліції спростовується доказами, вказаними вище.

За змістом статті 23 Закону України "Про міліцію" порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання статті 23 Закону України "Про міліцію" Кабінет Міністрів України постановою від 12 травня 2007 року №707 затвердив Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі по тексту - Порядок №707).

Згідно з пунктом 2 Порядку №707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

У зв'язку з прийняттям Закону України від 13 лютого 2015 року "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" Кабінет Міністрів України постановою від 21 жовтня 2015 року №850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції (далі по тексту -Порядок №850).

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Отже, на час установлення позивачу ІII групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах податкової міліції, чинними є обидва Порядки (№707 і №850), які регулюють однопредметні правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію". При цьому, Порядок №850 прийнятий у зв'язку із внесенням Законом України від 13 лютого 2015 року до статті 23 Закону України "Про міліцію" змін в частині розміру одноразової грошової допомоги.

Конституційний Суд України у пункті 3 рішення у справі за конституційним зверненням ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини п'ятої статті 94 та статті 160 Конституції України (справа про набуття чинності Конституцією України) від 03 жовтня 1997 року №4-зп зазначив, що звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Як зазначено у пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, якою затверджений Порядок №850, встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року №208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію", здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена втрата працездатності.

Отже, призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №707 можливе лише за умови, що особа мала право на отримання такої допомоги до 12 березня 2015 року. Як встановлено вище, позивач набув таке право у 2018 році, а тому допомога має бути призначена у відповідності з нормами Порядку №850.

Враховуючи викладене, суди дійшли висновку про те, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному статтею 23 Закону України "Про міліцію", та за правилами Порядку №850.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі №824/115/17-а, адміністративне провадження № К/9901/4884/17.

Посилання у листі ДФС України від 11 жовтня 2018 року №15769/Л/99-99-04-04-02-14 на неможливість виплати одноразової грошової з огляду на відсутність законодавчого регулювання проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції та втрату чинності Законом України "Про міліцію" внаслідок прийняття Закону України "Про Національну поліцію" є безпідставними, оскільки Законом України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції не передбачено, а за правилами пункту 15 Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" зберігається право та порядок її виплати, які діяли до набрання чинності цим Законом.

Крім того, суд звертає увагу, що у рішенні Європейського суду з прав людини "Будченко проти України" (Заява № 38677/06) від 24 квітня 2014 року зазначено, що відмова у задоволенні законного права заявника через відсутність механізму його реалізації, становить втручання у право власності згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а через нездатність забезпечити реалізацію такого права заявника в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов'язання за статтею 1 Першого протоколу.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що рішення ДФС України, викладене у листі від 21 жовтня 2018 року №15769/Л/99-99-04-04-04-02-14 про відмову у розгляді заяви щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 11 вересня 2018 року ІІІ групи інвалідності не відповідає вимогам викладеного вище законодавства і є протиправним; тому відповідача належить зобов'язати розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та прийняти мотивоване рішення за результатами її розгляду відповідно до Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним рішення Державної фіскальної служби України, викладене у листі від 21 жовтня 2018 року №15769/Л/99-99-04-04-04-02-14, про відмову у розгляді заяви щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 11 вересня 2018 року ІІІ групи інвалідності.

3. Зобов'язати Державну фіскальну службу України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та прийняти мотивоване рішення за результатами її розгляду відповідно до Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Державна фіскальна служба України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8; ідентифікаційний код 39292197).

Суддя В.А. Кузьменко