Справа № 1340/5062/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/373/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року в справі №1340/5062/18 (суддя Брильовський Р.М., м. Львів, повний текст рішення складено 26.11.2018) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - управління Державної казначейської служби у Галицькому районі м. Львова, про повернення безпідставно сплачених коштів,-

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - управління Державної казначейської служби у Галицькому районі м. Львова, в якому просив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати до управління Державної казначейської служби у Галицькому районі м. Львова Львівської області подання про повернення ОСОБА_1 5240,20 грн сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією від 25.04.2018, та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням від 20 листопада 2018 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати та подати до управління Державної казначейської служби у Галицькому районі м. Львова Львівської області подання про повернення ОСОБА_1 5240,20 грн сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією від 25.04.2018.

Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок його бюджетних асигнувань 704 (сімсот чотири) грн 80 коп сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

У частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу - відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суду першої інстанції були подані належні докази понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. Жодних зауважень до їх змісту та оформлення суд першої інстанції не виявив.

При цьому, суд вдався до пошуку не передбачених КАС України формальностей з метою позбавлення права позивача на повернення здійснених ним витрат.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути такі витрати з відповідача.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог - без змін.

Скаржник у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а саме - зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати та подати до управління Державної казначейської служби у Галицькому районі м. Львова Львівської області подання про повернення ОСОБА_1 5240,20 грн сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією від 25.04.2018 оскаржувалася ГУ ПФУ у Львівській області, однак відповідно до ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2019 апеляційна скарга повернута відповідачу на підставі положень ст. 169 КАС України.

А тому, в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України, згідно з якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не переглядає справу в частині вирішення зазначених вище позовних вимог.

Натомість позивач оскаржив рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частина 3 ст.134 КАС України передбачає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов'язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України.

Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно зі свідоцтвом.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 25.10.2018 № 25/10 та рахунок № 16/11-01 від 16.11.2018, акт прийняття виконаних робіт (послуг) від 16.11.2018.

Як слідує із змісту рахунку № 16/11-01 від 16.11.2018, гонорар Адвоката за надання послуг Клієнту по наданню правової допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги від 25.10.2018 № 25/10 становить 3000, 00 грн та складається з наступних послуг, зокрема:

- ознайомлення з матеріалами клієнта, їх вивчення та аналіз (0, 5 год) - 250, 00 грн;

- дослідження судової практики (1 год) - 500, 00 грн;

- консультація з питань сплати судового збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна та його повернення (0,5 год) - 250, 00 грн;

- підготовка, написання та подача до Львівського окружного адміністративного суду позовної заяви про зобов'язання вчинити дії (2 год) - 1000, 00 грн;

- судодень 13.11.2018 у Львівському окружному адміністративному суді у справі № 1340/5062/18 - 500, 00 грн;

- ознайомлення з відзивом на позовну заяву, підготовка та подача до суду відповіді на відзив у справі № 1340/5062/18 - 500, 00 грн.

Як вбачається із акта прийняття виконаних робіт (послуг) від 16.11.2018, розмір договірної оплати за наданні послуги складає 3000, 00 грн.

Також в матеріалах справи наявна виписка за період з 01.01.2018 по 19.11.2018, згідно з якою ОСОБА_1 перерахував кошти у розмірі 3000, 00 грн за надання правової допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги від 25.10.2018 № 25/10 на рахунок ОСОБА_2

Проаналізувавши вказані вище документи, колегія суддів вказує на відсутність зауважень щодо їх форми та змісту, а тому такі є належними доказами понесених позивачем фактичних витрат на правничу допомогу.

При цьому, безпідставними є покликання суду першої інстанції на відсутність серед поданих документів книги обліку доходів і витрат адвоката, оскільки така не є належним підтвердженням ані правового статусу особи, яка надає професійну правничу допомогу, ані розміру понесених стороною по справі витрат.

Крім того, висновки суду першої інстанції щодо неспівмірності понесених позивачем витрат зі складністю справи не можуть слугувати підставою для повної відмови у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Адже відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України суд у вказаному вище випадку наділений правом лише зменшити суму витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що подані позивачем документи є належними та допустимими доказами фактичного понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи в частині вимог та неправильно застосував норми процесуального права, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов в цій частині задовольнити.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі №1340/5062/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов у цій частині задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) судові витрати в сумі 3000 (три тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 21.03.2019.