Справа № 675/2674/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/2674/18

Головуючий у 1-й інстанції: Король О.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

22 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" про скасування рішення.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2019 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та прийняти постанову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що на його думку, призвело до незаконного винесення ухвали про залишення адміністративного позову без розгляду.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сторони, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України , про що було прийнято 21.03.2019 року протокольну ухвалу.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, з огляду на таке.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати наказ №315 від 15 вересня 2016 року про закріплення приміщень для утримання засуджених ізольованого сектору довічного позбавлення волі.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року ОСОБА_2 було поновлено строк звернення до суду з даним позовом та призначено справу до судового розгляду.

Під час розгляду справи, відповідачем було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в зв'язку з тим, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, визначений ч. 2ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2019 року клопотання представника відповідача було задоволено та залишено адміністративний позов без розгляду з підстав пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, ч.1 ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналізуючи вищезазначені приписи КАС України, колегія суддів зауважує, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, на які заявник посилається, як на поважні, суд мав виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав заявник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що про існування оскаржуваного наказу дізнався лише 08.08.2018 року, а саме після отримання електронного листа від брата ОСОБА_2 де серед іншого містився оскаржуваний наказ №315. Після чого позивач 24.10.2018 року звернувся з адміністративним позовом до суду.

Статтею 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, встановлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції, на виконання вказаних вимог законодавства, 27.11.2018 року було поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Однак, 20.12.2018 року від Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" до суду першої інстанції надійшло клопотання про залишення адміністративного позову ОСОБА_2 без розгляду, в зв'язку з тим, що на думку відповідача позивач отримав оскаржуваний наказ ще 26.12.2017 року, в підтвердження чого надав копію відзиву по адміністративній справі № 675/2449/17.

На думку відповідача, оскільки копію відзиву з додатками позивач отримав 26.12.2017 року, то він безумовно знав про порушення його прав в указану вище дату, і звернувшись до суду 24.10.2018 року, пропустив встановлений КАС України строк звернення до суду.

Су д першої інстанції, 17.01.2019 року приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду, фактично погодився із позицією відповідача.

Проте, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на наявність в матеріалах справи копії відзиву з відміткою щодо отримання позивачем оскаржуваного наказу саме 26.12.2017 року є передчасним, оскільки отримання позивачем відзиву на адміністративний позов по іншій адміністративній справі не є достатнім, належним та безумовним доказом того, що він був ознайомлений із текстом наказу №315 від 15 вересня 2016 року, який є предметом розгляду по даній адміністративній справі.

При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги обставини, що в матеріалах справи відсутні будь які докази отримання позивачем оскаржуваного наказу раніше ніж 08.08.2018 року для можливого звернення до суду, та будь яких достатніх та належних доказів, що ОСОБА_2 було відомо про його існування до серпня 2018 року.

Таким чином, строк для звернення до адміністративного суду в даному випадку обчислюється з моменту коли позивач мав повну, реальну та об'єктивну можливість звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Отже, для реалізації права на звернення до суду із позовною заявою слід застосовувати шестимісячний строк визначений КАС України саме з 08.08.2018 року .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо пропуску позивачем строку на звернення з позовною заявою та наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому апеляційний суд вказує і на правову позицію Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав що строк звернення до суду закріплений в нормах національного законодавства не є абсолютним.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, зважаючи на викладене, з метою недопущення ситуації позбавлення особи права допуску до правосуддя, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що дану справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За таких обставин, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є всі підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно із ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" про скасування рішення скасувати.

Справу направити до Ізяславського районного суду Хмельницької області для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.