Справа № 160/699/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2019 року Справа № 160/699/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя: Ільков В.В.,
при секретарі: Деркач О.В.,
представника позивача: ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу №804/699/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Омега до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки № 2850 від 29.12.2018 року,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Омега до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 29.12.2018 року № 2850 Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області «Про проведення фактичних перевірок» в частині призначення проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Омега.
В обґрунтування позову зазначено, що спірний наказ відповідача від 29.12.2018 року № 2850 «Про проведення фактичних перевірок» в частині призначення проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Омега, винесено з порушенням норм діючого законодавства та процедури проведення перевірки, оскільки податковим органом не обґрунтовано наявності підстав для проведення фактичної перевірки, передбачених законодавством України, а лише здійснено посилання на положення п.п.80.2.6 п.80.2 ст. 80 ПК України. Відповідач за таких умов не мав права призначати та проводити перевірку. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою суду від 24.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/699/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Омега до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки № 2850 від 29.12.2018 року, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засіданні на 08.02.2019 року.
08.02.2019 року по справі оголошено перерву до 22.02.2019 року.
22.02.2019 року розгляд справи відкладено до 19.03.2019 року.
Ухвалою суду від 19.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 19.03.2019 року.
11.02.2019 року, згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду, представник відповідача надав до суду відзив, в якому заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в обґрунтування своєї позиції зазначив, що із змісту оскаржуваного позивачем наказу вбачається, що наказ містить у собі посилання на норму діючого законодавства, якою встановлено підстави та порядок проведення фактичної перевірки, що є достатнім, а отже, позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, зазначили про те, що позивач фактично допустив посадові особи ДФС до проведення перевірки, про що складено відповідний акт фактичної перевірки від 24.01.2019 року.
19.02.2019 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив про те, що відповідач склав два акти фактичної перевірки торгівельного обєкту позивача магазину Варус, що розташований за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул.Дніпровська, 1, які є взаємовиключними, оскільки згідно акту перевірки, що отримав позивач - проведення перевірки було закінчено 21.01.2019 року, а згідно акту перевірки, що долучений до матеріалів справи перевірка проводилась в період з 21.01.2019 року по 24.01.2019 року.
19.03.2019 року у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позові.
19.03.2019 року відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки суд не попереджав.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд зазначає про таке.
Наказом Головного управління ДФС у Київській області від 29.12.2018 року № 2850 «Про проведення фактичних перевірок» наказано начальнику управління аудиту ГУ ДФС у Київській області організувати у січні 2019 року проведення фактичних перевірок субєктів господарювання згідно з додатком на підставі пп.80.2.6 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Начальнику відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_3 вжити організаційних заходів щодо проведення фактичних перевірок субєктів господарювання у січні 2019 року відповідно до вимог чинного законодавства.
ОСОБА_2 з додатку до наказу ГУ ДФС у Київській області від 29.12.2018 року №2850 "Про проведення фактичних перевірок" Перелік суб'єктів господарювання, які підлягають фактичним перевіркам, найменування суб'єкта господарювання - ТОВ "Омега" (код 30982361), адреса об'єкта перевірки: м. Вишгород, вул. Дніпровська, 1, супермаркет "Варус", дата початку і тривалість перевірки - 21.01.2019 10 діб, посада та ПІБ перевіряючих ГДРІ ОСОБА_4, ГДРІ ОСОБА_5
21.01.2019 року посадовими особи відповідача вийшли на перевірку товариства за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Дніпровська, 1.
21.01.2019 року до позивача за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул.Дніпровська, 1, з'явились співробітники Головного Управління ДФС у Київській області, ГДРІ ОСОБА_4, ГДРІ ОСОБА_5, які повідомили про проведення фактичної виїзної перевірки та надали копію оспорюваного наказу від 29.12.2018 року № 2850 «Про проведення фактичних перевірок».
Так, позивач, не погодившись із вищевказаним наказом відповідача від 29.12.2018 року № 2850 «Про проведення фактичних перевірок», у звязку із чим звернувся до суду із цим позовом.
Досліджуючи правомірність оспорюваного наказу від 29.12.2018 року № 2850 «Про проведення фактичних перевірок», суд виходить з такого.
ОСОБА_2 до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Положеннями підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до п. 81.1 ст.81 Кодексу посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.
Таким чином, у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки, зокрема, за наявності визначених законом підстав та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, та службового посвідчення.
Представник позивача, стверджуючи про протиправність спірного наказу від 29.12.2018 року № 2850 зазначає, що у ньому не вказані підстави для проведення перевірки, визначені Податковим кодексом України. Крім того, позивач зазначив, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у п.75.1.3.
Однак, за правилами п.80.1 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав:
- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (пп. 80.2.1);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп.80.2.2);
- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (пп.80.2.3);
- неподання суб'єктом господарювання в установленим законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (пп.80.2.4);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп.80.2.5);
- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (пп.80.2.6);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (пп. 80.2.7).
Отже, слід зазначити, що фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обовязкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 ст.80 Податкового кодексу України.
Тобто, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.
Зі спірного наказу вбачається, що підставою для його винесення та призначення фактичної перевірки ТОВ «Омега» вказано пп.80.2.6. п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, тобто у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що проведена остання фактична перевірка магазину «Варус», що розташований за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Дніпровська, 1, яка була проведена відповідачем 14.08.2018 року, що підтверджується актом (довідкою) від 14.08.2018 року №002638 (364/10-36-40/30982361) «Про результати фактичної перевірки з питань додержання субєктом господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції».
На підставі акту (довідки) від 14.08.2018 року №002638 (364/10-36-40/30982361) «Про результати фактичної перевірки з питань додержання субєктом господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції» відповідачем було винесено ППР форми «С» від 27.08.2018 року № НОМЕР_1, відповідно до якого на позивача за порушення ст. 11-1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» накладено штраф у розмірі 182 259,33 гривень.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суді від 06.12.2018 року по справі № 0440/6908/18, яке набрало законної сили, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, було задоволено та визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення № від 27.08.2018 року.

Отже, підставою для проведення фактичної перевірки позивача ТОВ «Омега» стала наявність виявлення за результатами попередньої перевірки ТОВ «Омега» порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3, тобто підстава, визначена пп.80.2.6 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України в наказі про проведення перевірки, повинні бути зазначені: дата його видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що в наказі про проведення фактичної перевірки зазначається підстава для її проведення, визначена Податковим кодексом України.

З огляду на зазначене, посилання позивача на те, що у спірному наказі відсутні підстави для проведення перевірки товариства є необґрунтованими та безпідставними, та спростовуються наявними у справі доказами.

Отже, зі змісту оскаржуваного наказу можливо ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки з огляду на існування в його тексті посилань на пункти Податкового кодексу України.

Крім того, під час розгляду справи судом було встановлено, що оскаржуваний наказ від 29.12.2018 року № 2850 відповідає й іншим вимогам, що містяться в п.81.1 ПК України, а також, відповідно до вимог п.81.1 ст. 81 Податкового кодексу України він підписаний заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області - ОСОБА_6 та скріплення печаткою контролюючого органу.

При цьому, суд зазначає, що між сторонами немає спору з приводу того, що додаток до спірного наказу від 29.12.2018 року № 2850 є його невід'ємною частиною. Відтак, до додатку повинні ставитись такі ж вимоги, як і до спірного наказу.

ОСОБА_2 з додатком до зазначеного наказу від 29.12.2018 року № 2850 в ньому зазначені:

- дата видачі 29.12.2018 року;

- найменування контролюючого органу, який його видав - ГУ ДФС у Київській області;

- мета перевірки;

- вид перевірки - фактична перевірка;

- підстава для проведення - п.п.80.2.6 п.80.2. ст.80 Податкового кодексу України;

- найменування та реквізити суб'єкта (обєкта) господарювання.

- адреса обєкту - Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул.Дніпровська, буд. 1;

- дата початку перевірки - 21.01.2019;

- тривалість перевірки - 10 діб;

- період діяльності, який буде перевірятися - згідно з ст.102 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, перевірка призначена в межах строків давності, визначених Податковим кодексом України.

Також, слід зазначити, про те, що Інструкція з діловодства у Державній фіскальній службі України, затверджена наказ Державної фіскальної служби України від 06.06.2018 року№365 (далі - Інструкція №365).

ОСОБА_2 з приписами п. 2.4.1. Інструкції № 365 накази, розпорядження видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності ДФС, адміністративно-господарських, фінансових або кадрових питань.

Відповідно до п. 2.2.4.6. Інструкції № 365 накази, розпорядження підписуються Головою ДФС. У разі відсутності Голови ДФС накази, розпорядження підписуються посадовою особою, яка виконує його обовязки.

У п. 2.2.3.19. Інструкції № 365 визначено, що додатки до документів, крім додатків до супровідних листів, складаються з метою доповнення, пояснення окремих питань або документа в цілому.

ОСОБА_2 з п. 2.2.3.20. Інструкції № 365 додатки до документів можуть бути таких видів, зокрема: додатки, що затверджуються наказами, розпорядженнями ДФС (положення, інструкції, правила, порядки тощо). При цьому, у тексті основного документа робиться така відмітка про наявність додатків: "що додається", "згідно з додатком", "(додаток 1)", "відповідно до додатка 2" або "(див. додаток 3)".

Відповідно до п.2.2.3.21. Інструкції № 365 усі додатки до документів візуються працівником, який створив документ, та керівником структурного підрозділу, в якому його створено.

З аналізу вищезазначених положень Інструкції № 365 вбачається, що додаток до наказу має бути завізований працівником, який створив документ, та керівником структурного підрозділу, в якому його створено. При цьому, вимог щодо того, що додаток до наказу має бути скріплений печаткою Інструкція № 365 не містить.

Відповідно до п. 4 ч. 6 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. № 55, витяг це засвідчена копія частини тексту електронного документа, який містить певний обсяг інформації або запису реєстру.

Як вбачається з копії витягу з додатку до наказу від 29.12.2018 року № 2850 вона скріплена печаткою "згідно з оригіналом" та засвідчена підписом ГРДІ ОСОБА_5

Проаналізувавши зміст спірного наказу від 29.12.2018 року № 2850, суд вважає, що він містить підставу для призначення фактичної перевірки підприємства та всі необхідні реквізити, передбачені для проведення такої перевірки відповідно до вимог чинного законодавства України.

Крім того, суд зазначає, про те, що видання керівником відповідача наказу про призначення перевірки не створює небезпеки інтересам позивача, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов'язкових платежів.

Оцінюючи оскаржуваний наказ на предмет відповідності його вказаним нормам Податкового кодексу України, суд зазначає, що такий містить всі обов'язкові реквізити, в тому числі щодо підстав проведення перевірки, а тому суд дійшов висновку, що спірний наказ від 29.12.2018 року № 2850 відповідає вимогам законодавства.

Щодо доводів позивача про те, що перевірка контролюючим органом не була здійснена, у звязку із не допуском посадових осіб відповідача, слід зазначити про таке.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами відповідача, на підставі наказу № 2850 від 29.12.2018 року, у період з 21.01.2019 року по 24.01.2019 року, була проведена фактична перевірка торгового обєкту за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Дніпровська, 1, позивача, за результатами якої було складено акт фактичної перевірки № 24.01.2019 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.50, 51).

Отже, з урахуванням зазначеного, доводи позивача щодо недопуску посадових осіб для проведення фактичної перевірки, спростовані наявними у матеріалах справи доказами, а отже позивач фактично допустив посадових осіб відповідача для проведення фактичної перевірки.

Посилання позивача про те, що контролюючим органом складено два різні акти фактичної перевірки не спростовують той факт, що контролюючим органом фактично була проведена перевірка на підставі наказу № 2850 від 29.12.2018 року, а отже спірний наказ №2850 від 29.12.2018 року фактично реалізовано.

Платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують наслідки проведення відповідної перевірки.

Таким чином, суд вважає, що позивач, фактично допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тим самим втратив своє право на оскарження наказу про проведення перевірки, скасування якого за вказаних обставин не може призвести до відновлення порушених прав товариства, оскільки права останнього можуть порушити лише наслідки проведення такої перевірки та винесені за її наслідками відповідні рішення.

Позивач не позбавлений права оскаржити рішення податкового органу, якщо такі будуть винесені за наслідками перевірки з підстав їх невідповідності закону чи компетенції контролюючого органу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обовязок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідачем в ході розгляд справи надано суду належні та допустимі докази правомірності своїх дій та спірного наказу, тому суд дійшов висновку, що позов є необґрунтований та безпідставний.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Омега до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки № 2850 від 29.12.2018 року.

З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку із чим понесені позивачем витрати на сплату судового збору відповідно до статті 139 КАС України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, ст. 7, ст.ст. 72 - 77, ст. 139, ст. ст. 241 - 246, ст. 250, ст. 255, ст.ст. 292 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Омега до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки № 2850 від 29.12.2018 року - відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Омега (49041, м. Дніпро, вул.Панікахи, 15, ).

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а, код ЄДРПОУ 39393260 ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20.03.2019 року.

Суддя В.В Ільков