Справа № 537/37/18
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 р. Справа № 537/37/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.08.2018 (суддя Зоріна Д.О., м. Кременчук, повний текст складено 07.09.18) по справі № 537/37/18

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцької міської ради Полтавської області

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16 листопада 2017 року «Про створення комунального підприємства «Кременчуцька Муніципальна Енергосервісна Компанія» Кременчуцької міської ради Полтавської області».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення є таким, що прийнято в порушення положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме частини 3 статті 15 зазначеного Закону, яка регламентує, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за двадцять робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття, тоді як рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про створення комунального підприємства «Кременчуцька Муніципальна Енергосервісна Компанія» Кременчуцької міської ради Полтавської області» прийняте 16 листопада 2017 року було розміщено на офіційному веб порталі Кременчуцької міської ради Полтавської області в порушення вимог законодавства лише 10 листопада 2017 року, тобто за три робочі дні до відповідної сесії ради.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.08.2018 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1, є депутатом Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Колегією суддів встановлено, що 16.11.2017 року на XXVII сесії Кременчуцької міської ради було прийнято рішення «Про створення комунального підприємства «Кременчуцька Муніципальна Енергосервісна Компанія» Кременчуцької міської ради Полтавської області».

Частиною 3 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніше як за двадцять робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Натомість, даний проект рішення було оприлюднено 10.11.2017 року, тобто за 3 робочі дні до відповідної сесії ради.

У зв'язку із викладеним, позивач вважає, що такими діями та прийняттям оскаржуваного рішення, було порушено її права як депутата, оскільки вона не мала достатньо часу на ознайомлення із даним проектом рішення, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення, не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає, що воно скасуванню не підлягає з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 статті 2 КАС України (у редакції, чинній на момент подання позову до суду) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.1 статті 6 КАС України (у редакції, чинній на момент подання позову до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 статті 2 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 171 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення із позовом до суду) право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Проте, з матеріалів справи, а також із пояснень позивача колегією суддів не встановлено, яким саме чином прийняття оскаржуваного рішення порушує права ОСОБА_1, також не встановлено, що оскаржуване рішення буде застосовано до позивача чи що позивач є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Колегія суддів зазначає, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Варто зазначити, що захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

На підставі викладеного, оскільки колегією суддів не встановлено, яким саме чином оскаржуване рішення порушує права позивача, то колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.08.2018 по справі № 537/37/18 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на рахунок: отримувач УДКСУ в Основянському районі м. Харкова, код отримувача (ЄДРПОУ) 37999628, банк: Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) 899998, номер рахунку 1004, код класифікації доходів бюджету 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету - Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), наявність відомчої ознаки - "81" Апеляційні адміністративні суди судовий збір у розмірі 960,00 грн. (дев'ятсот шістдесят гривень 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Постанова складена в повному обсязі 25.03.19.