Справа № 140/756/19
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25 березня 2019 року ЛуцькСправа № 140/756/19

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Волдінер Ф.А., розглянувши адміністративний позов заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Луцької міської ради до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Волинської області (далі прокурор) звернувся з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Луцької міської ради до виконавчого комітету Луцької міської ради (далі виконавчий комітет ЛМР, відповідач) про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету ЛМР від 18.12.2018 № 851-1, «Про затвердження проекту детального плану території в межах вулиць Даньшина та ОСОБА_1 у місті Луцьку».

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Цією ж статтею передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі за даним позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів статті 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Пунктом 7 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697), прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В даній справі прокурор обґрунтовує підстави представництва ним інтересів держави наступним.

Оскаржуване рішення не відповідає вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі Закон № 3038), зокрема проекту детального плану території в межах вулиць Даньшина та ОСОБА_1 у місті Луцьку, суперечить діючій містобудівній документації, містобудівному законодавству, державним будівельним нормам, державним стандартам і правилам, створює передумови для незаконної забудови.

Зважаючи на це, оскаржуване рішення порушує права та законні інтереси територіальної громади міста Луцька.

Знаючи про порушення прав територіальної громади, Луцька міська рада не тільки мала право, але й була зобовязана не приймати рішення про погодження оскаржуваного рішення та скасувати таке рішення виконавчого комітету. Однак такий обовязок не виконала.

Таким чином, Луцька міська рада, маючи відповідні повноваження для захисту інтересів держави та територіальної громади, всупереч таким інтересам їх захист не здійснює, а фактично сприяє їх порушенню, у звязку з чим прокуратурою області подано до суду даний позов.

Вивчивши адміністративний позов та додані до нього матеріали, суд дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути прокурору, оскільки ним не надано достатнього обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави при зверненні з даним позовом до суду. При цьому суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регламентуються Законом № 3038, яким встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності і який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

За приписами статті 19 вказаного закону, детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 7 Закону № 3038 управління у сфері містобудівної діяльності, державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду здійснюється, зокрема, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації.

Статтею 5 Закону № 3038 визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

До уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Вказаною нормою встановлено таке.

До уповноважених органів містобудування та архітектури належать:

центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури;

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури;

орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури;

структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури;

виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.

Орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури, структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій підконтрольні і підзвітні відповідним органам виконавчої влади в межах, передбачених законом.

Органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З питань делегованих повноважень, передбачених підпунктом «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчі органи сільських, селищних, міських рад підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до підпункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій.

Таким чином, виконавчий комітет ЛМР (відповідач у даній справі), в розумінні законодавства України, що визначає правові та організаційні засади містобудівної діяльності, є органом, який уповноважений на здійснення контролюючих функцій у спірних правовідносинах.

Підставою ж звернення до суду стало порушення, на думку прокурора, виконавчим комітетом ЛМР вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності.

Однак, суд звертає увагу, що в силу частини четвертої статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» з питань делегованих повноважень, передбачених підпунктом «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчі органи сільських, селищних, міських рад підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Приписи вказаної норми кореспондуються з положеннями абзацу другого частини 3 статті 6 Закону № 3038, відповідно до якого, органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, було затверджено Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (далі Положення № 294), відповідно до пункту 1 якого, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Пунктом 3 Положення № 294 встановлено, основним завданням Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема, здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), під час провадження ними містобудівної діяльності.

Відповідно до пункту 4 Положення № 294 Держархбудінспекція відповідно до покладених на неї завдань проводить перевірки, серед іншого, законності рішень у сфері містобудівної діяльності, прийнятих об'єктами нагляду.

Таким чином, саме Державна архітектурно-будівельна інспекція України є органом державної влади до компетенції якого віднесені повноваження на здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил уповноваженими органами містобудування та архітектури, в тому числі виконавчим комітетом ЛМР.

Прокурором всупереч вимогам статті 23 Закону № 1697 не наведено жодних доказів на підтвердження того, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурором при звернені до суду з даним позовом не обґрунтовано наявність підстав для представництва ним інтересів держави у спірних правовідносинах, а відтак в силу вимог статтей 53 та 169 КАС України адміністративний позов належить повернути.

Керуючись частиною четвертою статті 53, пунктом 7 частини четвертої статті 169, статті 169, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Луцької міської ради до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення та додані до неї документи повернути.

Розяснити позивачу, що повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із заявою і доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Ф.А. Волдінер