Справа № 357/587/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/587/19 Суддя (судді) першої інстанції: Ярмола О.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області, Департаменту патрульної поліції на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 316812 у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 04.01.2019 року о 11:30 год., поліцейським батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП Паламарчуком Сергієм Борисовичем було зупинено автомобіль «Тойота РАВ4» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 Поліцейським було винесено постанову серії НК № 316812 у справі про адміністративне правопорушення та визнано ОСОБА_3 винним у порушенні пункту 9.8 Правил дорожнього руху і притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач, вважаючи дану постанову неправомірною, зазначає, що не ввімкнені за межами населеного пункту у період з 01 жовтня до 01 травня денні ходові вогні або ближнє світло фар настає відповідальність заст. 125 КУпАП, за порушення абзацу 8 пункту 9.8 ПДР, що регламентує порядок користування вказаними попереджувальними сигналами під час руху механічних транспортних засобів, а не за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що передбачає відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що врегульовано іншими правилами дорожнього руху.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР України, а користування попереджувальними сигналами розділом 9 ПДР України, що спростовує твердження відповідача про те, що п. 9.8 ПДР фактично визначає порядок використання зовнішніх світлових приладів протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 Правил. Таким чином, за не ввімкнений за межами населеного пункту з 01 жовтня до 01 травня денний ходовий вогонь або ближнє світло настає відповідальність за ст. 125 КУпАП, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 9.8 ПДР вказано, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку з порушенням ПДР, а саме, за керування автомобілем із не увімкненим ближнім світлом фар.

На підтвердження порушення позивачем пункту 9.8 ПДР відповідачем, відповідно до статті 251 КУпАП, надано, зокрема, відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення.

Зокрема, вказаним відеозаписом зафіксовано порушення щодо не ввімкнення ближнього світла денних ходових вогнів поза межами населеного пункту.

Під час судового засідання було встановлено, що місце скоєння адміністративного правопорушення було А/Д М05 Київ-Одеса 78 км. поза населеним пунктом, тобто на дорозі, яка відноситься до автомагістралі.

Як вже було зазначено вище, пунктом 9.8 ПДР встановлено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Таким чином, на переконання колегії суддів, позивачем порушено ч.2 ст.122 КУпАП, оскілки позивачем порушено правила руху автомагістралями керувавши транспортним засобом поза межами населеного пункту не ввімкнувши денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнього світла.

Під час судового засідання позивач визнав, що ним дійсно порушено правила дорожнього руху, оскільки він рухався без ввімкнутих денних ходових вогнів, однак зазначив, що інспектором невірно застосовано норму КУпАП, оскілки на яго переконання за вказане правопорушення необхідно застосувати попередження, яке передбачено ст. 125 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказав, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до пункту 2 статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв'язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

При цьому, твердження Позивача щодо неправильної кваліфікації вчиненого ним правопорушення не мають жодного об'єктивного обґрунтування, оскільки саме частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил руху автомагістралями, в той час як суд 1 інстанції безпідставно прийняв необґрунтовані та не підкріплені доказами твердження Позивача, проявивши упередженість до відомостей, викладених у відзиву на позовну заяву.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 травня 2018 року у справі №726/786/17 та від 07.02.2018 року у справі № 285/1619/17, а також в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 345/1088/18.

Щодо висновку суду першої інстанції, що користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР України, а користування попереджувальними сигналами розділом 9 ПДР України, що спростовує твердження відповідача про те, що п. 9.8 ПДР фактично визначає порядок використання зовнішніх світлових приладів протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 Правил, судова колегія зазначає наступне.

Окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження № К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі № 826/15341/15 (провадження № К/9901/19896/18) та постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2018 у справі № 757/37173/17-а.

Доводи позивача про те, що нормою ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами лише при початку руху чи зміні напрямку руху транспортного засобу, є необґрунтованими, а тому судом до уваги не приймаються, оскільки за системним аналізом ч. 2 ст. 122 КУпАП у поєднанні з п. 9.8. ПДР України, адміністративна відповідальність за вищевказаною нормою КУпАП настає при керуванні транспортним засобом без увімкнених денних ходових вогнів, або без увімкненого ближнього світла фар поза межами населеними пунктами в період з 1 жовтня по 1 травня.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області, Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2019 року - скасувати, та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма