Справа № 2а-13965/09/0470
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2019 року

Київ

справа №2а-13965/09/0470

адміністративне провадження №К/9901/9665/18, №К/9901/9666/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційні скаргиГоловного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 (суддя Барановського Р. А.)
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 (колегія у складі суддів: Чумак С. Ю., Гімон М.М., Юрко І.В. )
у справі № 2а-13965/09/0470
за позовомПублічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат»
доНікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області
провизнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів у вигляді невчинення заходів щодо відшкодування ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» бюджетної заборгованості по декларації з податку на додану вартість за травень 2009 року; стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» () бюджетної заборгованості по декларації з податку на додану вартість за травень 2009 року в сумі 1 013 538, 00 грн.

Позов обґрунтовано протиправною бездіяльністю податкового органу. Податковим органом підтверджено правомірність відображеного позивачем за декларацією з податку на додану вартість за травень 2009 року в сумі 1013538,00 грн., проте, не зважаючи на встановлені законодавством строки та наявність судових рішень, які набрали законної сили та підтверджують право підприємства на отримання бюджетного відшкодування, зазначена сума відшкодування підприємству не повернута.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2014, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у вигляді не вчинення дій щодо відшкодування ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» бюджетної заборгованості по декларації з податку на додану вартість за травень 2009 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» () бюджетної заборгованості по декларації з податку на додану вартість за травень 2009 року в сумі 1 013 538, 00 грн. (один мільйон тринадцять тисяч п'ятсот тридцять вісім гривень). В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про протиправність нездійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, право на яке підтверджене податковим органом у відповіді на протокол розбіжностей та судовими рішеннями.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачі подали касаційні скарги, в яких просять їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне дослідження всіх фактичних обставин справи, що спричинило прийняття неправильного рішення.

Окрім того, податковий орган відзначив, що суди, як першої, так і апеляційної інстанції необґрунтовано не взяли до уваги посилання на те, що у позивача станом на поновлення провадження у вказаній справі відсутнє право на бюджетне відшкодування за травень 2009 року згідно декларації №3929 від 22.06.2009 у сумі 1013538,00грн. Так, з адміністративним позовом про стягнення бюджетної заборгованості позивач звернувся до суду у жовтні 2009 року. Проте, 20.07.2010 позивачем було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за № 6889 у рядку 27 якої зазначено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду у сумі 6555469 грн. (позитивне значення). Таким чином, за результатами діяльності позивача ним самим було нараховано суму податку на додану вартість у такому розмірі, що вона суму від'ємного значення податку заявленого до відшкодування на розрахунковий рахунок у розмірі («-») 1013538,00 грн. по декларації № 3929 від 22.06.2009 Грядок 25) зменшила та визначено суму позитивного значення податку на додану вартість у розмірі («+») 6555469,00 грн., тобто до сплати у бюджет з боку платника податків, що знайшло своє відображення у картці особового рахунку платника податку. Підтвердженням цього також є відомості з картки особового рахунку платника податків, відповідно до яких внаслідок подання декларації № 6889 в КОР платника зменшено суму бюджетного відшкодування у розмірі 1013538,00 грн., яка була заявлена до відшкодування по декларації №3929 від 22.06.2009.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу органу казначейства позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

З урахуванням відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, касаційний суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційних скарг, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 22.06.2009 позивач подав до Орджонікідзевської ОДПІ декларацію з податку на додану вартість за травень 2009 року, у рядку 25 якої позивач вказав суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню - 1013538, 00 грн., в тому числі на рахунок платника у банку - 1013538, 00 грн. (рядок 25.1). Вказана сума бюджетного відшкодування сформована підприємством із частини від'ємного значення, яке утворилось та було фактично сплачено постачальникам товарів (послуг) в січні 2009 року. Разом із зазначеною декларацією ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» було подано до Орджонікідзевської ОДПІ заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, що підтверджується відміткою податкового органу.

22.06.2009 підприємство також направило до Управління держказначейства у м. Орджонікідзе ГУ ДКУ у Дніпропетровській області лист за вих. № 22/609 із копіями податкової декларації з ПДВ за травень 2009 року та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 1013538,00 грн.

У період з 30.07.2009 по 12.08.2009 працівниками Орджонікідзевської ОДПІ проводилась позапланова виїзна перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 1013538,00 грн., заявленого на рахунок платника у банку в декларації з ПДВ за травень 2009 року, за результатами якої складено акт №161/23-124-1/00190928 від 14.08.2009.

Не погодившись із висновками податкового органу ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» складено та направлено протокол розбіжностей до акта № 161/23-124-1/00190928 від 14.08.2009 (вих.№22/1006 від 20.08.2009).

У відповідь на зазначене звернення Орджонікідзевська ОДПІ направила на адресу підприємства лист про розгляд протоколу розбіжностей до акту перевірки за вих. № 17198/10/23-129 від 25.08.2009, у якому податковий орган підтвердив правильність формування від'ємного значення з ПДВ у січні 2009 року та фактичну сплату суми такого від'ємного значення ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» постачальникам товарів (послуг) у січні 2009 року.

26.04.2010 Орджонікідзевською ОДПІ проведено невиїзну документальну позапланову перевірку з питань законності підстав заявлених підприємством до відшкодування з бюджету сум ПДВ за травень 2009 року, за результатами якої складено акт «Про невиїзну документальну перевірку з питань достовірності декларування заявленої до відшкодування з бюджету сум ПДВ у травні 2009 року ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» (код 00190928)» № 92/23-124-1/00190928 від 07.05.2010.

Згідно із зазначеним актом, виходячи з матеріалів перевірок з питань достовірності нарахування суми від'ємного значення з ПДВ по декларації за січень 2009 року (довідка від 13.04.2009 № 59/23-124-1/00190928) та за травень 2009 року (акт від 14.08.2009 №161/23-124-1/00190928) перевіряючим встановлено, що у позивача була сплата податкового кредиту січня 2009 року у січні 2009 року, однак, на думку перевіряючого, оплата постачальникам, ПДВ з якої включено до складу податкового кредиту квітня 2009 року, не може вважатись сплатою залишку від'ємного значення, фактично сплаченого позивачем постачальникам таких товарів (послуг) у попередньому податковому періоді - січні 2009 року та не є підставою для заяви до бюджетного відшкодування в декларації ПДВ за травень 2009 року у сумі 1 013 538, 00 грн.

У висновку даного акту податковий орган зазначив, що підприємством в порушення п.п.7.7.2 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» заявлено бюджетне відшкодування з ПДВ у вигляді частини від'ємного значення, розрахованого згідно п.п. 7.7.1 цього пункту, без наявності факту сплати податку отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) в результаті чого ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» завищено суму податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок у розмірі 1 013 538, 00 грн.

На підставі акта №92/23-124-1/00190928 від 07.05.2010 та внаслідок адміністративного оскарження були винесені податкові повідомлення-рішення № /0 від 20.05.2010 (від 16.06.2010 № /1, від 18.08.2010 № /2) про зменшення суми бюджетного відшкодування, заявленого підприємством у декларації з ПДВ за травень 2009 року у розмірі 1013538,00 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2011 у справі № 2а-14277/10/0470, залишеною без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 та Вищого адміністративного суду України від 28.11.2013, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Орджонікідзевської ОДПІ № /0 від 20.05.2010, № /1 від 16.06.2010, № /2 від 18.08.2010, № /3 від 02.11.2010.

Отже, ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» було виконано всі вимоги Закону України «Про податок на додану вартість», які є підставою для отримання бюджетного відшкодування у розмірі 1013538, 00 грн., що також зазначається у судових рішеннях по справі № 2а-14277/10/0470.

Незважаючи на наявність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 1013538,00 грн., зазначена сума відшкодована на його рахунок не була.

Разом з тим, касаційний суд вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Дотримання цього принципу, розкритого в частині четвертій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, вжиття визначених законом заходів, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган в апеляційній скарзі наголошував на відсутності у позивача права на бюджетне відшкодування за травень 2009 року згідно декларації №3929 від 22.06.2009 у сумі 1013538,00грн. зважаючи на подання ним 20.07.2010 до податкового органу податкової декларації з податку на додану вартість за № 6889 у рядку 27 якої зазначено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду у сумі 6555469 грн., в тому числі з урахуванням від'ємного значення 1013538,00 грн. Суд касаційної інстанції немає повноважень перевірити і спростувати зазначені доводи з урахуванням того, що позивач в письмових запереченнях зазначає про необґрунтованість доводів відповідача про зарахування належної суми бюджетного відшкодування за травень 2009 року в рахунок погашення зобов'язань з ПДВ у жовтні 2010 р. Тобто, суду необхідно було перевірити вказані доводи за обидва періоди - червень 2010 та жовтень 2010 р.

Однак, апеляційний суд залишив поза межами дослідження та не перевірив вказану обставину. Доводам податкового органу і доводам позивача правової оцінки взагалі не надав, не встановив чи відповідають вони дійсності.

Фактично судом були відхилені докази та доводи податкового органу без належного мотивування причин цього, що не відповідає правилам оцінки доказів за статтею 90 КАС України та вказує на не вжиття судами належних заходів щодо офіційного з'ясування обставин справи.

Наведене дає підстави стверджувати про неповноту встановлення всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що також вказує на не підтвердження відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб.

Окрім того, звертається увага, що суди не повинні обмежуватися дослідженням лише тих доказів, які були проаналізовані податковим органом під час проведення перевірки. Як платник податків, так і податковий орган, можуть надати суду інші докази, що стосуються їх вимог та заперечень. Причини неподання чи відсутності відповідних доказів, як під час проведення перевірки, так і під час розгляду спору місцевим судом, повинні оцінюватися судами з урахуванням усіх обставин справи.

Зважаючи на викладене, касаційний суд не може погодитись або спростувати, як висновки та доводи податкового органу, так і перевірити висновки судів попередніх інстанцій, оскільки дослідження та відсутність належної оцінки доказів, виключає можливість перевірки касаційним судом правильності судового акту.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно частини 4 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином усіх обставин справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

2. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

3. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

........................

........................

.........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду