Справа № 0240/3602/18-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3602/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

13 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: Задарко Ю.М.

представника відповідача: Козлачкової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року (повний текст якого складено 21 грудня 2018 року у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Комета" ЛТД до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2018 року позивач - ТОВ ВКФ "Комета" ЛТД звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.08.2018 № про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на 72 990 грн. та податкове повідомлення-рішення від 22.08.2018 № про збільшення суми грошового зобов'язання з єдиного податку на 7 299 грн.

З урахуванням заяви про зміну підстав позову, позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки, викладені в акті перевірки, що стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, є необґрунтованими та безпідставними, що вказує на неправомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № та № Головного управління ДФС у Вінницькій області від 22.08.2018 прийняті відносно товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Комета" ЛТД. Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Комета" ЛТД (вул. Келецька, 53, кім.235 м. Вінниця, ) 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок ) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в ході проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача були встановлені факти протиправності формування показників податкового кредиту за четвертий квартал 2015 року та жовтень 2016 року за рахунок нереальних фінансово-господарських операцій з контрагентом ТОВ "АТД-Сервіс", яке за всіма показниками не відповідає реальнодіючому, що призвело до заниження задекларованих платником суми податку на додану вартість та одночасно до завищення від'ємного значення з цього податку.

25 лютого 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги та зауважив, що позиція податкового органу на підтвердження правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ґрунтується виключно на зазначенні ТОВ "АТД-Сервіс" як генпідрядника замість підрядника у актах виконаних робіт, а також на наявній у відповідача податковій інформації, яка не є належним доказом в розумінні КАС України, про що вказано Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 по справі 816/809/17.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ТОВ ВКФ "Комета" ЛТД зареєстровано, як юридична особа 15.01.1992 Виконавчим комітетом Вінницької міської ради та є платником податку на додану вартість (номер запису в реєстрі 200219751).

В період з 11.06.2018 по 27.06.2018 ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідно до наказу від 11.06.2018 за № 3356 та на підставі направлень від 11.06.2018 за №1428, №1429, №1430, проведено документальну позапланову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог чинного податкового, валютного та іншого законодавства посадовими особами ТОВ ВКФ "Комета" ЛТД під час проведення реконструкції Росошанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Липовецького району за період з 20.07.2015 по 30.04.2018.

Результати перевірки оформлено актом від 06.07.2018 за №3266/1404/13308219 (а.с. 26-32).

Відповідно до висновків, викладених в зазначеному акті, в ході перевірки встановлено порушення позивачем:

- п. 44.2 ст. 44, п. 292.3 ст. 292 Податкового кодексу України (із змінами і доповненнями) від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України), ст. 1, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов'язання", Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати", в результаті чого занижено єдиний податок у періоді, що перевірявся на загальну суму 5839 грн., у тому числі: за 3-4 кв. 2015 року в сумі 5839 грн.

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 ст.198, п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 58392 грн., в тому числі за: 4 кв. 2015 року в сумі 54567 грн.; за жовтень 2016 року в сумі 3825 грн.

Зі змісту акту перевірки слідує, що відповідач ставить під сумнів виконання частини робіт із залученням субпідрядної організації, а саме ТОВ "АТД-СРВІС", вказуючи на те, що в актах приймання виконаних будівельних робіт, оформлених за Договором від 31.08.2015 з Росошанською сільрадою, не міститься посилання про залучення до виконання робіт субпідрядників. Також зазначено, що у контрагента позивача - ТОВ "АТД- СЕРВІС", згідно фінансового звіту за 2015 рік, на балансі не обліковуються основні засоби, а тому це унеможливлює виконання зазначеного об'єму робіт саме ТОВ "АТД- СЕРВІС". Таким чином, на думку податкового органу, господарські операції між позивачем та ТОВ "АТД-СЕРВІС" не спричиняють реального настання правових наслідків, у зв'язку з чим позивачем порушені визначені в акті перевірки вимоги чинного законодавства України.

Висновки проведеної перевірки знайшли своє відображення у прийнятих 22.08.2018 податкових повідомленнях - рішеннях:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 72 990 грн., з яких 58 392,00 грн. за податковими зобов'язаннями та 14 598,00 грн. за штрафними санкціями;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку на 7 299,00 грн., з яких 5 839,00 грн. за податковими зобов'язаннями та 1460,00 грн. за штрафними санкціями (а.с. 46-49).

Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся з позовом до суду для їх скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сукупність встановлених під час розгляду справи обставин справи вказує на те, що відповідачем не було надано суду належних доказів, які б свідчили про наявність виявлених та зафіксованих у відповідному акті перевірки порушень чинного законодавства України та, як наслідок, правомірність збільшення позивачу податкового зобов'язання визначеного в податкових повідомленнях-рішеннях від 22.08.2018 за № та № не підтверджено, що є достатньою підставою для їх скасування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. "а" п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 ПК України "податковий кредит" - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку: з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями п. 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами ст. 1 Закону №996-XIV "первинний документ" - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з ст. 1 Закону №996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Так, апелянт вказує на те, що згідно актів приймання виконаних будівельних робіт до договору від 31.08.2015 № 02-22/135, укладених з Росошанською сільською радою, та тендерним договором не зазначено залучення субпідрядних організацій, а відтак вказані роботи мали виконуватися ТОВ ВКФ "Комета" ЛТД власними силами.

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2015 між позивачем (Підрядник) та Росошанською сільрадою Липовецького району Вінницької області (Замовник), на конкурсних засадах було укладено договір підряду №02-22/135 (а.с. 105-109).

Згідно з п. 1.1 Договору підрядник зобов'язується здійснити роботи з реконструкції Росошанської ЗОШ по вул. Шкільна, 1 в с. Росоша Липовецького району Вінницької області.

Так, згідно умов Договору роботи вважаються завершеними після підписання Сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт (п. 2.4 Договору). При цьому, згідно п. 3.1 ціна договору складає 1 952 864, 98 грн.

Пунктом п.3.2 Договору визначено, що ціна договору є динамічна. При необхідності за взаємною згодою, Сторони мають право на укладення додаткових угод (п.3.3 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору, забезпечення виконання робіт матеріалами, технологічним, електротехнічним та іншим устаткуванням покладається на Підрядника.

Пунктом п. 5.2 Договору передбачено, що підрядник має право залучити для виконання робіт робочу силу (інженерно-технічних спеціалістів і робітників) в достатній кількості та з відповідною кваліфікацією.

Положеннями п. 6.8.1 Договору встановлено обов'язок підрядника забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим Договором.

Виконання робіт за даним договором оформлено актами приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 120-126, 128-133, 135-139, 141-149, 151-154): за вересень 2015 року на суму 1 136 864,98 грн.; за жовтень 2015 року на суму 400 500,14 грн.; за листопад 2015 року на суму 315 458,15 грн.; за грудень 2015 року на суму 52 577,76 грн.; за лютий 2016 року на суму 21 606,44 грн.

З пояснень, наданих представником позивача в суді апеляційної інстанції, слідує, що оскільки значний обсяг робіт, зазначений у Договорі є зовнішніми роботами, які необхідно було виконати до настання зимового сезону і позивач був зацікавлений у дотриманні термінів, визначених договором, то останній залучив до виконання вказаних робіт іншого суб'єкта господарювання - ТОВ "АТД-СЕРВІС".

Так, між позивачем (як замовником) та ТОВ "АТД-СЕРВІС" (як підрядник) було укладено Договір підряду від 07.09.2015 за №7-09/15, згідно якого підрядник зобов'язується виконати роботи з реконструкції Росошанської ЗОШ по вул. Шкільна, 1 в с. Росоша Липовецького району Вінницької області, а замовник зобов'язується надати підряднику фронт робіт, прийняти і оплатити виконані роботи.

Фактично ТОВ "АТД-СЕРВІС" проводило роботи з демонтажу балок перекриття на даху школи та з улаштування покриттів з дрібнорозмірних фігурних елементів мощення з використанням спеціального маломеханічного устаткування.

Договором визначено, що початок робіт - протягом трьох календарних днів після укладення договору та надання замовником фронту робіт; завершення робіт - 90 календарних днів після початку робіт з правом дострокового виконання (п.п.2.1-2.2). Ціна предмета договору складає 350 350,00 грн., в т.ч. ПДВ 58 391,67 грн. (п.3.1) Розрахунки проводяться протягом десяти банківських днів з дати підписання акту приймання виконаних підрядних робіт (п. 4.1-4.2). Договором також визначено, що забезпечення виконання робіт матеріалами покладається на замовника, в свою чергу підрядник залучає для виконання робіт робочу силу (інженерно технічних спеціалістів та робітників) (п. 5.1-5.2).

За результатами виконання договору сторонами підписано акти приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 95-102), а саме: акт б/н за листопад 2015 року на суму 120500 грн.; акт №2 за листопад 2015 року на суму 229850 грн.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що у зазначених актах виконаних робіт зазначені ідентичні види робіт, що були зазначені в актах виконаних робіт оформлених з Росошанською сільрадою та входять до їх складу.

Тобто, роботи виконані ТОВ "АТД-СЕРВІС" за договором підряду від 07.09.2015 за №7-09/15 були спрямовані на виконання позивачем умов договору підряду №02-22/135, укладеному з Росошанською сільрадою.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що Договори підряду між позивачем та Росошанською сільрадою укладено за результатами конкурсних торгів, тому, в даному випадку, до спірних правовідносин, окрім іншого підлягають застосуванню й положення Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Відповідно до п. 19 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (який діяв на момент оформлення актів, в редакції чинній на день їх складання), документація конкурсних торгів повинна містити у разі закупівлі робіт або послуг - вимогу про зазначення учасником у пропозиції конкурсних торгів інформації (повне найменування та місцезнаходження) про кожного суб'єкта господарювання, якого учасник планує залучати до виконання робіт як субпідрядника в обсязі не менше ніж 20 відсотків від вартості договору про закупівлю.

З наведеного вбачається, що зазначення субпідрядників, у разі їх залучення здійснюється лише у випадку, якщо обсяг виконуваних ними робіт становить не менше 20 відсотків від вартості договору закупівлі.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що ціна договору підряду між Росошанською сільрадою Липовецького району Вінницької області та позивачем складала 1 952 864, 98 грн., а ціна договору субпідряду між позивачем та ТОВ "АТД- СЕРВІС" - 350 350,00 грн., що є меншим від 20 % загальної суми підрядних робіт.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що оскільки тендерним договором не визначено залучення субпідрядника, то вказані роботи виконувалися позивачем власними силами, а не ТОВ "АТД-СЕРВІС", є безпідставними, оскільки норми п. 19 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про здійснення державних закупівель" не передбачають обов'язку зазначати субпідрядників на етапі конкурсних торгів, якщо вартість робіт становить менше 20 відсотків від вартості договору про закупівлю.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги про те, що у ТОВ "АТД-Сервіс" згідно фінансового звіту за 2015 рік на балансі не обліковуються основні засоби, то суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суд першої інстанції, що відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарських операції, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Крім того, апелянтом жодним чином не враховано, що роботи на замовлення позивача виконувались ТОВ "АТД-СЕРВІС" на тому самому об'єкті і в той самий час, де їх виконував позивач і вказана обставина дозволяла товариству використовувати при здійсненні визначених договором від 07.09.2015 робіт основні фонди та відповідні ресурси позивача, що і підтвердила в судовому засіданні представник позивача.

Більше того, відповідачем під час проведення перевірки жодних зауважень щодо оформлення первинних документів наведено не було, окрім як не зазначення ТОВ "АТД-СЕРВІС" субпідрядником у актах виконаних робіт за договором з Росошанською сільрадою.

За отримані послуги позивачем проведено розрахунки з контрагентом, що підтверджується локальним кошторисом на будівельні роботи, який містить перелік виконаних та оплачених за Договором від 07.09.2015 за №7-09/15 робіт; довідкою про вартість виконаних послуг, актами приймання виконання будівельних робіт за листопад 2015 року, платіжними дорученнями №214 від 25.11.2015 та №221 від 04.12.2015 (а.с. 91-104).

Тобто, відбулись реальні зміни майнового стану у платників податків. При цьому, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця (отримувача послуг) права на формування відповідних сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Дана правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у його постановах від 30.01.2018 №К/9901/2803/18 (у справі №820/11856/13-а), від 31.01.2018 №К/9901/5557/18 (у справі №826/245/14), від 06.02.2018 №К/9901/7258/18 (у справі №810/6695/14), 04.04.2018 № К/9901/27694/18 (у справі №808/2519/15).

Реальність здійснення господарської операції з контрагентом підтверджується доданими до матеріалів справи актами приймання виконаних будівельних робіт сформованих з Росошанською сільрадою, які засвідчують повне виконання позивачем взятих на себе за Договором від 31.08.2015 зобов'язань.

Водночас, у податкового органу під час перевірки зауважень щодо податкових накладних, що виписувались на виконання умов договорів, не було, що дає всі підстави вважати, що такі документи складені відповідно до вимог чинного законодавства та є належним чином оформленими первинними документами.

Так, в матеріалах справи знаходяться копії податкових накладних, складені ТОВ "АТД - Сервіс", а саме: № 38 від 16.11.2015, № 40 від 30.11.2015, які згідно витягу з Єдиного реєстру податкових накладних № 306112 та №306149 внесені до реєстру 01.12.2015 та 03.12.2015 відповідно (а.с. 42- 45), тобто усі виписані податкові накладні, на підставі яких сформовано позивачем податковий кредит, зареєстровані, тобто пройшли перевірку на "ризиковість".

Також в апеляційній скарзі відповідач зауважує, що в укладених між позивачем та ТОВ "АТД-СЕРВІС" договорах, останній визначається як підрядник, а в актах виконаних робіт виступає як генпідрядник.

З даного приводу колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що форма акту виконаних робіт є шаблонною та передбачає підписання його як генпідрядником так і підрядником в одній і тій самій графі.

Так, у випадку укладення трьохстороннього договору, сторонами договору є замовник, генпідрядник та, відповідно, субпідрядник, а у випадку ж укладення двостороннього договору, сторонами договору є замовник та підрядник і такі поняття як "генпідрядник" та "субпідрядник" не фігурують взагалі.

Між тим, відповідне зауваження податкового органу щодо оформлення акту приймання виконаних будівельних робіт жодним чином не свідчить про нездійснення контрагентом позивача окреслених в акті робіт і не обґрунтовує правомірності винесення оскаржуваних повідомлень-рішень.

Що ж до доводів апелянта про неможливість виконання контрагентом позивача власними силами об'єму робіт, що визначений в актах виконаних будівельних робіт, оскільки для виконання таких робіт ТОВ "АТД-СЕРВІС" мало задіяти 44 працівника, то колегія суддів відкидає вказані доводи за безпідставністю, оскільки зазначена позиція податкового органу повністю повторюється із доводами відзиву на адміністративний позов і судом першої інстанції вже наведено належне обґрунтування безпідставності такої позиції відповідача і будь-яких інших тверджень з даного питання апеляційна скарга не містить.

Крім того, на підтвердження правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, апелянт значну увагу приділяє своїй позиції про те, що ТОВ "АТД-Сервіс" за всіма показниками не відповідає реальнодіючому, а тому є учасником тіньового сектору економіки, що підтверджується наявною у відповідача податковою інформацією.

З даного приводу суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 27 березня 2018 року по справі №816/809/17 наявну в інформаційно-налітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, суд не може приймати до уваги, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні КАС України.

Колегія суддів зауважує, що фактично відповідачем право позивача на формування податкового кредиту поставлено в залежність від добросовісності його контрагента, що суперечить приписам податкового законодавства, оскільки з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право особи на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо, на переконання відповідача, контрагент порушує податкове законодавство, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому дані порушення не можуть бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Натомість, наявність у позивача належно оформлених первинних документів, відповідачем не спростовано.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 19 червня 2018 року по справі № 804/15389/15 судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презумує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Контролюючим органом, у свою чергу, не надано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або судових рішень, вироків, які б підтвердили факт фіктивності ТОВ "АТД-СЕРВІС".

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Преамбула Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, в рішенні від 09.01.2007 по справі "Інтерсплав проти України" Європейським судом з прав людини було констатовано, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції", Суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням ст. 77 КАС України.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи і висновки по справі щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 березня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.