Справа № 460/54/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2019 року м. Рівне №460/54/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 Васілійс (ОСОБА_2)
доУправління Державної міграційної служби України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 Васілійса (далі іменується - позивач) до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 10 липня 2018 року про відмову в продовженні строку перебування на території України, зобов'язати відповідача прийняти рішення про продовження терміну перебування на території України.

ОСОБА_2 Васілійс-постійний житель Латвійської республіки, в березні 2017 року прибув на територію України в діловій поїздці по дворазовій візі терміном дії до 15 червня 2017року. Повертаючись з України, 19 березня 2017 року був затриманий працівниками служби безпеки України. В подальшому, після зміни судом запобіжного заходу на цілодобовий арешт, 06 липня 2018 року позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області із заявою про продовження строку перебування на території України до 10 жовтня 2018 року. До заяви були додані оригінали документів: паспорт іноземця LZ № 4045592 з перекладом з англійської/латинської мови на українську, паспорт приймаючої сторони ОСОБА_3 паспорт СР№ 413832, ОСОБА_4 паспорт МЮ074433, гарантійний лист від приймаючої сторони, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що належить приймаючій стороні, ухвала Рівненського міського суду від 03 липня 2018 року справа № 569/13831/17, дозвіл суду на тимчасові численні виїзди з країни тимчасового проживання Україна ОСОБА_1 Васілійсу, квитанція про сплату державного мита, чотири фотокартки. На що 10 липня 2018 року позивач отримав від Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області повідомлення про відмову в задоволенні заяви, у зв'язку із порушенням строків для звернення, визначених пункту 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2015 року № 150 та відсутністю підстав для продовження, передбачених пунком 6-7 зазначеного Порядку.

Позивач вважає рішення суб'єкта владних повноважень протиправним, та таким, що підлягає скасування з підстав недотримання відповідачем приписів Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідач подав письмовий відзив на позов в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказав на необґрунтованість позовних вимог та відсутність порушень прав позивача зі сторони відповідача.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обгрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваного повідомлення (листа), на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, шо визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (не)переджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа -переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 КАС України).

За правилами пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень -орган державної влади, орган місцевого самоврядування. їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владни.х управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини 1 статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії. У випадку визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 суд, суд може зобов'язати відповідача-суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єктів владних повноважень діяти на власний розсуд частина 4).

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 (далі іменується - Положення № 360), Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

ДМС відповідно до покладених на неї завдань: приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування: приймає рішення про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу; здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в'їзду в Україну в передбачених законодавством випадках; приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов'язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України; приймає рішення про визнання іноземців та осіб без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про втрату, позбавлення статусу біженця або додаткового захисту і про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; здійснює інші повноваження, визначені законом (підпункти 4. 6. 8. 9. 14. 39 пункту 4 Положення № 360).

Перелік послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2007 року № 795.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-УІ від 22 вересня 2011 року (далі іменується-Закон № 3773-УІ).

Відповідно до приписів статті 17 Закону № 3773-УІ, іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони. Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 "Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України" визначає процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України ( далі іменується -Порядок продовження строку перебування).

Іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі вїзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі вїзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі вїзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року (пункт 2 Порядку продовження строку перебування).

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС ( пункт 5 Порядку продовження строку перебування).

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули: за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком вїзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обовязків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього вїзду в Україну. До короткострокових віз прирівнюються візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 року (до закінчення строку їх дії); за транзитною візою в разі вимушеної зупинки на території України у звязку з надзвичайними обставинами (стихійне лихо, хвороба, ремонт транспортного засобу тощо) за наявності документа, що підтверджує причину та тривалість вимушеної зупинки, - на період, необхідний для усунення таких обставин. До транзитних віз прирівнюються візи типу ТР-1 і ТР-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії); за довгостроковою візою, якщо протягом строку дії візи з поважних причин не оформлено посвідки на постійне чи тимчасове проживання, за умови подання підтверджувальних документів - на період не більш як один місяць. До довгострокових віз прирівнюються візи типу О, ІМ-1, ІМ-2, ІМ-3 і Ф, оформлені до 11 вересня 2011 року (до закінчення строку їх дії)( пункт 6 Порядку продовження строку перебування).

Рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів( пункт 7 Порядку продовження строку перебування).

Заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС ( пункт 8 Порядку продовження строку перебування).

Рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі: необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; необхідності охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; подання іноземцем та особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів; коли виявлено факти невиконання іноземцем та особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобовязання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що повязані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого вїзду в Україну; коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження; відсутності в іноземця та особи без громадянства достатнього фінансового забезпечення на період перебування або відповідних гарантій приймаючої сторони. Зазначене рішення може бути оскаржене до територіального органу ДМС (у разі, коли рішення прийняте територіальним підрозділом ДМС), ДМС або суду( пункт 10 Порядку продовження строку перебування).

Наказ Міністерства Внутрішніх Справ України від 25.04.2012 № 363 " Про затвердження Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України" визначає процедуру розгляду заяв про продовження строку перебування на території України іноземців та осіб без громадянства, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, та приймаючої їх сторони, а також прийняття за результатами їх розгляду рішень ( надалі іменується- Порядок розгляду заяв).

Цей Порядок розроблено відповідно до вимог Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, постанов Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 „Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України та від 01 червня 2011року № 567 Про затвердження Правил оформлення віз для вїзду в Україну і транзитного проїзду через її територію.

Заява про продовження строку перебування на території України подається іноземцем та особою без громадянства і приймаючою їх стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення строку перебування, визначеного пунктом 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150. Порядок продовження строку перебування) ( пункт 3 Порядку розгляду заяв).

Рішення щодо продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства приймають: голова (або його заступники) Державної міграційної служби України (далі - ДМС) - стосовно всіх іноземців та осіб без громадянства незалежно від установленого режиму взаємних поїздок громадян, строку перебування в Україні, мети поїздки та місця їх проживання в Україні. Начальники (або їх заступники) територіальних органів чи територіальних підрозділів ДМС (далі - територіальні органи чи підрозділи ДМС) - стосовно іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території адміністративного обслуговування, з урахуванням вимог пунктів 6 та 7 Порядку продовження строку перебування ( пункт 4 Порядку розгляду заяв).

Працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про продовження строку перебування на території України вивчає обґрунтованість наведених підстав стосовно необхідності продовження строку перебування, перевіряє дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відміток про реєстрацію (відмітки органів охорони державного кордону Вїзд (Виїзд) або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні) чи продовження строку перебування, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їх паспортних документах, з даними, що містяться в цих зверненнях, зясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні та завіряє копії прийнятих документів своїм підписом.( пункт 8 Порядку розгляду заяв ).

Про прийняте рішення у заяві про продовження строку перебування на території України робиться відмітка про продовження строку перебування із зазначенням терміну, на який вирішено продовжити строк перебування, або причин відмови. Відмова оформляється у вигляді повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України (додаток 5) у двох примірниках: перший вручається під підпис іноземцю чи особі без громадянства або приймаючій його стороні, другий додається до матеріалів звернення. При цьому іноземцеві чи особі без громадянства надається строк для виїзду з України ( пункт 11 Порядку розгляду заяв).

Продовження строку перебування оформляється шляхом проставлення в паспортному документі штампа (додаток 6), у якому зазначається орган, який прийняв рішення, та термін, на який вирішено продовжити строк перебування. Штамп проставляється на першій вільній сторінці паспортного документа поряд з візою чи наявною відміткою про реєстрацію, завіряється підписом начальника (або його заступника) територіального органу чи підрозділу ДМС за місцем проживання іноземця чи особи без громадянства та скріплюється печаткою ( пункт 12 Порядку розгляду заяв).

Матеріалами справи та наданими відповідачем доказами, підтверджено обставини звернення 06 липня 2018 року ОСОБА_1 Васілійса із заявою про продовження строку перебування на території України, поза межами строку для звернення, передбаченого статтею 17 Закону № 3773-VI, пунктом 8 Порядку продовження строку перебування, пунктом 3 Порядку розгляду заяв. Відповідно до візи Y03206167 в паспорті іноземця LZ № 4045592, терміном її дії закінчився 15червня 2017 року. Після цієї дати у іноземця/ особи без громадянства виникає обов'язок покинути територію України.

Так само, судом не встановлено наявності підстав, які не дають змоги позивачу виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, оскільки відповідно до ухвали Рівненського міського суду від 03 липня 2018 року, хоча судом і застосовано до обвинуваченого ОСОБА_1 Васілійса запобіжний захід у виді особистого зобов'язання за викликом прибувати до суду, проте надано дозвіл на тимчасові численні виїзди з країни тимчасового проживання України в Латвійську республіку. Також суд не вбачає наявності обмежень на в'їзд позивача на територію України, оскільки як вбачається з матеріалів справи таких рішень відповідачем не приймалось. Тобто позивач на загальних підставах відповідно до Законів України та міжнародних правових норм не обмежений в праві вільного пересування в тому числі і у вїзді на територію України.

Разом з тим, судом не здобуто доказів прийняття будь-якого рішення або акту суб'єкта владних повноважень щодо продовження чи відмову у продовженні строку перебування іноземцю чи особі без громадянства.

В рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-ні (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію. Право на захист-це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Зі змісту наведеного можна зробити висновок, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов'язки конкретних осіб на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги та приписи .

Тобто, відмінною ознакою дій суб'єкта владних повноважень є наявність в них змісту управління особою, здійснення щодо неї влади, шляхом впливу на її права і обов'язки.

Оскаржуване повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області від 10 липня 2018 року про відмову в продовженні строку перебування на території України не містить жодних ознак акта індивідуальної дії, оскільки не встановлює обов'язковості його виконання; не визначає правових меж дій позивача; не встановлює для позивача правові норми поведінки та не формує конкретні правовідносини; не встановлює юридичні факти, що можуть спричинити для позивача певні правові наслідки. Текс листа лише вказує на факт пропущення строків для звернення.

Саме рішення ДМС та її територіальних органів можуть бути оскаржені до суду, як акти індивідуальної дії. Проте, оскаржувана відповідь не є таким актом/ рішенням суб'єкта владних повноважень, що винесене на реалізацію вказаних вище норм законодавства щодо статусу іноземців та осіб без громадянства.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Тобто, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обов'язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних або юридичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем - фізичною особою та відповідачем -суб'єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право па ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зважаючи на те, що оскаржуване повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області від 10 липня 2018 року не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а лише надане позивачу як відповідь на заяву щодо продовження його строку перебування, не встановлює ніяких прав та обов'язків, не перешкоджає позивачу виїзджати/в'їзджати в Україну, та під час законного перебування, у строки встановлені законом, за наявності підстав, легалізувати своє перебування в Україні, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки факту порушення прав та інтересів позивача судом не встановлено.

Друга заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача прийняти рішення про продовження терміну перебування на території України до 10 жовтня 2018 року також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України в Рівненській області від 10 липня 2018 року.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо відсутності підстав для задоволення заяви про продовження строку перебування на території України в порядку статті 77 КАС України, а відтак заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат по справі не підлягає вирішенню, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Васілійса (постійного жителя Латвійської Республіки, паспорт LZ № 4045592, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_1, LV-5414) до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (33028, місто Рівне, вулиця 16-го Липня. 6, код СДРПОУ 37829784) про визнання протиправним дій, скасування рішення та зобов'язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Махаринець Д.Є.