Справа № 804/4509/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року Справа № 804/4509/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) про відмову в зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 18.08.1995 року по 30.06.2000 року;
- зобов'язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, період здійснення ним підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 18.08.1995 року по 30.06.2000 року та здійснити перерахунок призначеної пенсії по інвалідності з 03.05.2017 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності у зв'язку із захворюванням, третьої групи у розмірі 1'312 грн. При призначенні пенсії зараховано загальний стаж 21 рік 10 місяців 21 день. Проте, пізніше позивач з'ясував, що відповідачем певний період його трудової діяльності не зарахований до страхового стажу.
Позивач пояснює, що з 18.08.1995 року по 30.06.2000 року він займався підприємницькою діяльністю за загальною системою оподаткування і перебував на обліку, як підприємець в ДПІ Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області. Однак, на свої звернення до відповідача, позивач отримав рішення про відмову в зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування.
Ухвалою суду від 23.06.2018р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
Позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви шляхом надання відповідних документів.
Ухвалою суду від 20.07.2018р. справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, за змістом якого проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначивши що позивач звернувся до Управління з заявою про перерахунок пенсії по інвалідності з 03.05.2017 року та надав наявні в нього документи. Позивача повідомлено, що при наданні підтверджуючих довідок буде розглянуто питання щодо зарахування зазначених періодів до загального страхового стажу. Проте на момент відкриття провадження по даній справі жодних підтверджуючих довідок не надано.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, судом встановлено, що ОСОБА_1, на підставі довідки МСЕК №006165 (а.с.33), призначено пенсію по інвалідності у зв'язку із загальним захворюванням, третьої групи у розмірі 1'312 грн., при призначенні пенсії зараховано загальний стаж 21 рік 10 місяців 21 день.
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо зарахування до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 18.08.1995 року по 30.06.2000 року, проте отримав відмову з роз'ясненнями, що в період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за загальною системою оподаткування до 01.07.2000 року зараховуються до страхового стажу за умови передачі документів про сплату страхових внесків.
В свою чергу листом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 07.12.2017 року №2061/6/04-36-13-08, що наданий у відповідь на звернення позивача від 30.11.2017 року вх.№4732/ФОП, позивача повідомлено про те, що інформація щодо системи оподаткування позивача в період з 23.08.1995 року по 31.12.1999 року відсутня, а згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" завдання з формування та ведення реєстру застрахованих осіб покладено на Пенсійний фонд України.)
Крім того, Лівобережне об'єднане УПФУ в м.Дніпрі листом від 31.01.2018 року №399/02/23 повідомлено позивача про те, що згідно постанови правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-3 органи Пенсійного фонду з 25.02.2008 року не мають права надавати довідки про сплату страхових внесків платникам, що припинили підприємницьку діяльність при призначенні або перерахунку пенсії за період до 01.01.2004 року.
У подальшому, на звернення позивача щодо зарахування стажу, відповідач листом від 14.03.2018 року №462/02-06/21 посилається на дані персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року та рекомендував звернутись до суду для вирішення спірного питання.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України (ч. 1 ст. 46 Конституції України).
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII.
Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України (стаття 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Відповідно до частин першої, третьої статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (абзац третій підпункту 2 пункту 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку №22-1).
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Статтею 21 Закону №1058-IV врегульовані питання персоніфікованого обліку у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.
Так, абзацом другим частини першої статті 21 Закону №1058-IV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
На кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорті) (частина друга статті 21 Закону №1058-IV).
Персональна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості: частина персональної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків: ідентифікаційний номер страхувальника; рік, за який внесено відомості; розмір страхового внеску до Пенсійного фонду за відповідний місяць; сума сплачених страхових внесків до Пенсійного фонду за відповідний місяць; страховий стаж; ознака особливих умов праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні; сума заробітної плати (грошового забезпечення, доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць; сума доходу (прибутку) осіб, які провадять підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) (пункт 2 частини третьої статті 21 Закону №1058-IV).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 Закону №1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім'ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Пунктами 1, 16 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 року №794, передбачено, що персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов'язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб). На кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується постійний індивідуальний ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів. Персональна облікова картка фізичної особи повинна мати таку структуру: <...> 2) частина персональної облікової картки, що відображає сплату страхового збору (внесків) та стаж роботи фізичної особи: ідентифікаційний номер роботодавця; рік, за який внесено відомості; тривалість трудової або іншої діяльності, яка зараховується до стажу роботи; сума заробітку (доходу), на який нараховується страховий збір (внески) на пенсійне страхування (помісячно); розмір страхового збору (внесків) на пенсійне страхування за відповідний місяць; відомості, які підтверджують наявність особливих умов праці, які дають право на пенсію на пільгових умовах; <...>.
Пунктом 4 розділу I «Загальні положення» Положення №10-1 передбачено, що реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пунктів 2, 5 розділу III «Використання інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру» Положення №10-1 індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 або додатком 2 до цього Положення. Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються для призначення/перерахунку пенсій за формами згідно з додатком 1 або додатком 3 до цього Положення.
З системного аналізу вищенаведених норм права слідує, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
З матеріалів справи вбачається, що в оскаржуваний період з 18.08.1995 року по 30.06.2000 року ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність і перебував на обліку в ДПІ Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.34), довідкою ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська від 04.02.2000року №1645/7/17-2 (а.с.40), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.35).
Крім того, з листа Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області від 07.12.2017 року №2061/6/04-36-13-08, наданого у відповідь на звернення позивача, вбачається, що податковий орган підтверджує що ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність в період:
- з 01.01.2000 року по 30.06.2000 року на загальній системі оподаткування;
- з 01.07.2000 року по 31.12.2003 року на спрощеній системі оподаткування.
Проте повідомлено, що інформація щодо системи оподаткування в період з 23.08.1995 року по 31.12.1999 року відсутня.
Також, під час закриття підприємницької діяльності у 2017 році податковою інспекцією проведена перевірка сплати всіх податків позивача.
Отже, на підставі вищезазначеного суд погоджується з доводами позивача, про те що він не міг не платити прибутковий податок, оскільки за неподання декларації про доходи, несплату або несвоєчасну сплату авансових платежів передбачалася відповідальність згідно ст.21 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 "Про прибутковий податок з громадян".
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1, ч.4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що спірний період повинен бути зарахований та враховуватись при призначенні пенсії, оскільки незбереження в податковому органі даних про сплату прибуткового податку з 1995 року по 2000 року не може бути достатньою підставою для не зарахування позивачу цих періодів зайняття підприємницькою діяльністю до страхового стажу роботи.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.139, 243, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 18.08.1995р. по 30.06.2000р.;
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2