Справа № 1.380.2019.001257
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001257
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

22 березня 2019 року м. Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Карпяк О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Львівської області ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (Львівська область, Пустомитівський район, село Зубра, вул. Лісна, буд. 8) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Львівської області ОСОБА_2 (м. Львів, місто Винники, вул. Галицька, буд.20) у якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Львівської області ОСОБА_2 № 44778801 від 21 грудня 2018 року щодо державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна цех ремонту електродвигунів, корпус №12 літ. «А-4», (№59а-119), що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Т.Шевченка, 321 за ОСОБА_3;

- визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Львівської області ОСОБА_2 № 44778508, № 44777676 від 21 грудня 2018 року щодо державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна адміністративно-виробничий корпус №12 літ. «Е-4», виробничий цех, корпусу №12 літ. «А-4» (№15а-123) за ОСОБА_4;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора «Реєстрація майна та бізнесу» Львівської області ОСОБА_2 № 44778124 від 21 грудня 2018 року щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - виробничий цех виготовлення труб, корпусу №12 літ. «А-4» (№30-130) за ОСОБА_5;

- зобов'язати державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Львівської області ОСОБА_2 скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 44778801 від 21 грудня 2018 року про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - виробничий цех ремонту електродвигунів, корпусу №12 літ. «А-4» (№59а-119), що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Т.Шевченка, 321 за ОСОБА_3;

- зобов'язати державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Львівської області ОСОБА_2 скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи №44778508, № 44777676 від 21 грудня 2018 року про державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна - адміністративно- виробничий корпус №12 літ. «Е-4», виробничий цех, корпусу №12 літ. «А- 4» (№15а-123) за ОСОБА_4;

- зобов'язати державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Львівської області ОСОБА_2 скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №44778124 від 21 грудня 2018 року про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - виробничий цех виготовлення труб, корпусу №12 літ. «А-4» (№30-130) за ОСОБА_5.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Головне завдання адміністративної юстиції - утвердження верховенства права над адміністративним свавіллям, захист прав і законних інтересів громадян від неправомірних дій і рішень органів виконавчої влади і, врешті-решт, забезпечення законності у сфері публічного управління.

Публічно-правові відносини можна визначити як врегульовані правом суспільні відносини, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб'єктами владних повноважень. Публічне право є певним чином функціонально-структурною підсистемою права, яка виражає державні, міждержавні і суспільні відносини. До предмета правового регулювання публічним правом належать такі об'єкти: побудова і функціонування держави та її інститутів; інститути громадянського суспільства; механізм і рівні самоврядування; засади правової системи, правотворчості і правозастосування; принципи, норми та інститути міждержавних відносин і міжнародних організацій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи, як правило, майнового інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, аналіз норм цивільного процесуального та адміністративного процесуального законодавства дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг .

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Предметом спору у даній справі є скасування рішень державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Львівської області ОСОБА_2 щодо державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстрованого за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Попри оскарження рішень та дій державного реєстратора, фактично в даних правовідносинах виникає спір про право.

Спором про цивільне право у даному випадку вважатиметься конфлікт інтересів між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Позивачем - стосовно їх субєктивних прав, а саме права власності на обєкт нерухомості: цех ремонту електродвигунів, корпус №12 літ. «А-4», (№59а-119), що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Т.Шевченка, 321 за ОСОБА_3; адміністративно-виробничий корпус №12 літ. «Е-4», виробничий цех, корпусу №12 літ. «А-4» (№15а-123) за ОСОБА_4; виробничий цех виготовлення труб, корпусу №12 літ. «А-4» (№30-130) за ОСОБА_5.

Таким чином, спір у цій справі за своєю правовою природою є спором, що стосується скасування права власності на нерухоме майно, так як скасування вказаного рішення державного реєстратора з проведення реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, обовязково буде впливати на майнові права тієї особи, щодо якої цю реєстраційну дію буде скасовано.

З вищезазначеного вбачається, що даний спір має цивільно-правовий характер, так як спір стосується не стільки правомірності дій та рішень державного реєстратора по реєстрації права власності, оскільки безпосереднього самого права власності на обєкт нерухомого майна, що потребує встановлення судом обставин правомірності його набуття та що виходить за межі компетентності адміністративних судів.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, оспорювання правомірності набуття особами права власності на зазначене має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Вказане підтверджується аналогічною правовою позицією, що знайшла своє відображення в постанові Верховного Суду у справі № 396/2550/17 від 14.03.2018 де зазначено:

«У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на будівлю, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.»

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України у справі №815/6165/14 від 24.01.2017.

Судом також враховуються висновки Верховного Суду, викладені у Постанові від 12.07.2018 року справа № 296/7213/14-а, про те, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, хоч у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

В разі відмови у відкритті провадження у справі, сплачена сума судового збору, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, повертається за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 19, 170, 171, 248, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Львівської області ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 (Львівська область, Пустомитівський район, село Зубра, вул. Лісна, буд. 8, ідентифікаційний код НОМЕР_1) з Державного бюджету України сплачений згідно квитанції № ПН 6109 від 18.03.2019 р. суму судового збору в розмірі 4610 (чотири тисячі шістсот десять) гривень.

Розяснити позивачу його право на звернення із вказаним позовом в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна