Справа № 1640/3116/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 р.Справа № 1640/3116/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Перцової Т.С. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Струкової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Геологія" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Удовіченко С.О., м. Полтава) від 27.11.2018 року (повний текст рішення складено 30.11.2018 р.) по справі №1640/3116/18 за позовом Приватного підприємства "Геологія" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2018 року Приватне підприємство "Геологія" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги №21933-17/1602 від 27 липня 2018 року, форми "Ю" та рішення про опис майна у податкову заставу №41/1603 від 27 липня 2018 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна складені відповідачем протиправно, оскільки за підприємством заборгованість зі сплати податку на додану вартість не рахувалася. Стверджував, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року у справі №816/749/16 було задоволено позов ПП "Геологія" та визнано протиправною і скасовано вимогу Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області №35-15/53 від 05 квітня 2016 року, а тому судовим рішення встановлено правомірність нарахування та сплати підприємством податку на додану вартість за період січень - лютий 2015 року в повному обсязі. При цьому з березня 2015 року по червень 2018 року позивачем у повній мірі сплачені грошові зобов'язання по податковим деклараціям з податку на додану вартість.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року було відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства "Геологія" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інставнції, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що Приватне підприємство "Геологія" () зареєстровано, як юридична особа 26 жовтня 2000 року, номер запису 1 000306 (т.1 а.с. 33-34).

27 липня 2018 року ГУ ДФС складено податкову вимогу №21933-17/1602, якою ПП "Геологія" визначено суму податкового боргу з податку на додану вартість станом на 17 липня 2018 року в розмірі 65475,24 грн. (т.1 а.с. 12).

Рішенням №41/1603 від 27 липня 2018 року здійснено опис майна, що перебуває у власності ПП "Геологія" у податкову заставу (т.1 а.с. 13).

Не погодившись із такими рішення ГУ ДФС у Полтавській області, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої виходив з того, що ГУ ДФС у Полтавській області довело правомірність винесення податкової вимоги №21933-17/1602 від 27 липня 2018 року та рішення про опис майна у податкову заставу №41/1603 від 27 липня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно пункту 46.1. статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органі у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За приписами пункту 203.1. статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг визначено як суму узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

П.59.3. ст.59 ПК України передбачено що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Згідно п. 59.4. ст.59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 2 розділу II Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30 червня 2017 року №610 податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 1 Порядку №610 податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ІТС) контролюючих органів.

Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що 19 червня 2018 року ПП "Геологія" подано до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2018 року, у якій самостійно визначило суму податкового зобов'язання на рівні 70043 грн. (а.с. 212-213).

Як слідує із інтегрованої картки платника податків ПП "Геологія" станом на 30 червня 2018 року по декларації з податку на додану вартість № від 19 червня 2018 року по терміну сплати 30 червня 2018 року нараховано податкові зобов'язання 70043 грн.; у зв'язку із переплатою в розмірі 4567,76 грн. недоїмка склала 65475,24 грн. (т.2 а.с. 216).

Податкова вимога №21933-17/1602 від 27 липня 2018 року сформована в автоматичному режимі у зв'язку із не сплатою ПП "Геологія" у строки встановлені Податковим кодексом України узгодженого грошового зобов'язання по податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2018 року.

Що стосується факту оплати ПП «Геологія» через установу банку податку на додану вартість відповідно до платіжних доручень, на які посилається позивач, колегія судів зазначає.

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку, такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених Податковим кодексом, а також: несе іншу відповідальність, встановлену Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Як вбчається з матеріалів справи, саме через невиконання установою банку пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ (їз змінами та доповненнями) кошти не надійшли до бюджету, через що в інтегрованій картці платника ПП «Геологія» виник податковий борг.

Згідно п.87.9. ст.87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пп. 60.1.1 п.60.1 ст.60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Відповідно до пункту 9.3 статті 9 Податкового кодексу зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (далі - Бюджетний кодекс). Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів також здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу (пункт 10.6 статті 10 Податкового кодексу).

Бюджетним кодексом визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.

Так, частиною четвертою статті 45 Бюджетного кодексу передбачано, що податки і збори (обовязкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейский рахунок державного бюджету України. Забороняється акумулювати ці платежі на рахунках контролюючих органів (органів, що контролюють справляння надходжень бюджету), за винятком установ України, які функціонують за кордоном (порядок зарахування до бюджету їх коштів визначається окремо Кабінетом Міністрів України).

Єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у Системі електронних платежів Національного банку України. Ведення єдиного казначейського рахунку здійснюється відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 р. №122 (зареєстровано Міністерством юстиції України 18.07.2002 р. за №594/6882).

Єдиний казначейський рахунок об'єднує кошти субрахунків, що відкриті в Державному казначействі України (центральний рівень), управлінням Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Функціонування єдиного казначейського рахунку забезпечує: можливість швидкої мобілізації коштів, які протягом дня надходять на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства України, та використання їх для проведення бюджетних видатків і здійснення інших операцій, що не суперечать законодавству України; надання інформації органам законодавчої та виконавчої влади за здійсненими на єдиному казначейському рахунку операціями; оптимальні можливості для прийняття представниками законодавчої та виконавчої влади оперативних рішень щодо забезпечення ефективного використання коштів бюджетів.

Частиною п'ятою статті 45 Бюджетного кодексу встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюдйсету з дня зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок державного бюджету України.

Аналогічно, частиною п'ятою статті 78 Бюджетного кодексу встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, єдиною підставою підтвердження внесення інформації про сплату позивачем податкових зобовязань є лише факт зарахування коштів на бюджетні рахунки, відкриті в органах Державного казначейства та отримання відповідачем від таких органів відомостей про зарахування та повернення коштів з відповідних рахунків.

Таким чином, Відповідач - ГУ ДФС у Полтавській області, діючи відповідно до ст. 20 та 21 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), забезпечуючи виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовуючи надані законодавством права, прийнято податкову вимогу правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, як цього вимагає ст. 19 Конституції.

Тобто, незважаючи на причину несплати податкових зобов'язань, зокрема, у разі порушення банком строків виконання або невиконання доручень клієнтів на переказ коштів, платник податків не звільняється від обов'язку сплатити основну суму податкового зобов'язання або податкового боргу, а податковий орган, відповідно, від стягнення такого податкового боргу та/або від зарахування платежів, здійснених через установи інших банків, у передбаченій пунктом 87.9 статті 87 Кодексу черговості погашення податкових зобов'язазань та податкового боргу.

Відповідно до підпункту 89.1.1 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України пункту право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

У зв'язку із наявною заборгованістю в розмірі 65475,24 грн., контролюючим органом 27 липня 2018 року складено рішення №41/1603 про опис майна у податкову заставу (т.1 а.с. 13).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності податкової вимоги №21933-17/1602 від 27 липня 2018 року та рішення про опис майна у податкову заставу №41/1603 від 27 липня 2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, надав належні допустимі докази на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятого рішення, що є предметом оскарження позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Геологія" залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року по справі № 1640/3116/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.< Звіт >

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст постанови складено 25.03.2019 року