Справа № 2140/1874/18
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 р.м. ХерсонСправа № 2140/1874/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю позивача - ОСОБА_1, представника відповідача-2 - Сергет Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом до відповідачів-1, 2, в якому просить:

- звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позову про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії;

- визнати протиправною бездіяльність ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" (далі - відповідач-1) в частині порушень законодавства про звернення громадян та не розгляду поданої позивачем заяви від 23.05.2018 року;

- зобов'язати ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" розглянути подану позивачем заяву від 23.05.2018 року;

- стягнути з ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - відповідач-2) під час проведення перевірки за скаргою позивача від 10.07.2018 року;

- зобов'язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини провести належну перевірку за скаргою позивача від 10.07.2018 року;

- стягнути з Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він 23.05.2018 звернувся до ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" із заявою, яку подавав у вигляді електронного звернення на електрону пошту відповідача-1 (). Відповіді на дане звернення, станом на 10.07.2018, ОСОБА_1 не отримав, у зв'язку з чим тією ж датою звернувся із відповідною скаргою до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини з проханням провести перевірку, у зв'язку з бездіяльністю відповідача-1 щодо розгляду поданої ним 23.05.2018 заяви та притягнути винних осіб до відповідальності. У відповідь на дану скаргу, листом від 28.08.2018 року представником Уповноваженого Верховної ради України з прав людини повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для вжиття заходів реагування та притягнення до відповідальності. Позивач вказує, що висновок Уповноваженого Верховної ради України з прав людини грунтувався, зокрема, на листі-відповіді ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" про ненадходження та не реєстрування в журналі реєстрації вхідної кореспонденції останнього запиту позивача від 23.05.2018. Також, наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що неправомірні дії відповідачів призвели до того, що він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, так як у зв'язку із необхідністю прийняття участі у судовому процесі для належного відстоювання своїх прав, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані й викликало й нього глибокі душевні і емоційні переживання.

Ухвалою суду від 17.09.2018 залишено позовну заяву без руху, на підставі ч. 1 ст. 169 КАС України. Позивачу було встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

У зв'язку із не усуненням недоліків поданої позовної заяви, ухвалою суду від 08.10.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії разом з доданими документами повернуто позивачу.

Позивач не погодився із вищезазначеною ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 та подав до Одеського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на неї. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 скасовано, а справу вирішено направити до Херсонського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою від 22.01.2019 відкрито провадження в адміністративній справі .

Ухвалою суду від 07.02.2019 задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції та призначено розгляд справи на 27.02.2019.

21.02.2019 до суду від ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. ДП "Херсонський облавтодор" зазначає, що звернення позивача було адресовано ДП на електрону пошту, на підтвердження чого позивач надав роздруківку ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте, з даної роздруківки неможливо встановити чи була заява дійсно відправлена та доставлена до адресата. У своєму листі від 06.08.2018 року № 04-12/690 ДП "Херсонський облавтодор" пояснив, що звернення від громадянина ОСОБА_1 не надходило, однак, у разі отримання звернення, буде надана відповідь відповідно до їх компетенції, з виконанням вимог Закону України "Про звернення громадян". Також, відповідачу-1 не зрозуміло, чому позивач не пересвідчившись у тому чи дійшло його звернення до ДП "Херсонський облавтодор", звернувся зі скаргою до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Крім того, вважає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст. ст. 72, 73 КАС України, який би доводив факт наявності моральної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між ненаданням відповіді на звернення та моральними стражданнями (якщо вони є), а також, у чому полягає (виражається) моральна шкода, чим це підтверджується, та чим саме керувався позивач, визначаючи розмір такого відшкодування. Таким чином, вважає вимоги позивача надуманими і безпідставними, та що ним не доведено факт отримання звернення ДП "Херсонський облавтодор", що в свою чергу виключає протиправну бездіяльність, і не доведено взагалі факт спричинення моральної шкоди.

25.02.2019 до суду від представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити повністю в задоволені позову. Представник відповідача-2 зазначає, що 11 липня 2018 року до Уповноваженого надійшла скарга позивача від 10.07.2018 (додаток 1) щодо порушення посадовими особами Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Автомобільні дороги України" вимог Закону України "Про звернення громадян". З метою розгляду скарги позивача до підприємства відповідача-1 було надіслано лист Секретаріату Уповноваженого від 26.07.2018 №12/12-М-322117.18/21-135 щодо стверджуваного заявником порушення (додаток 2). Листом від 06.08.2019 №04-12/690 на згаданий лист Секретаріату Уповноваженого, 10.08.2018 отримано відповідь підприємства відповідача-1, в якій повідомлено, що згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції ДП "Херсонський облавтодор" запит ОСОБА_1 від 23.05.2018 не надходив відповідачу-1 (додаток 4). В зв'язку з цим, відповідач-2 вважає, що зазначену скаргу позивача було розглянуто відповідно до вимог Закону № 393 і з наданням відповіді заявникові листом представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 28.08.2018 № 5/12- М322177.18-2/21-35. Секретаріатом було направлено звернення у встановлений законодавством і так само було направлено отриману відповідь позивачу, чим жодним чином не порушено прав позивача. Також, представник відповідача-2 вказує про необгрунтованість вимоги щодо стягнення з Секретаріату Уповноваженого моральної шкоди у розмірі 2500 грн., оскільки позивач не надає фактів, які саме страждання йому було спричинено Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

25.02.2019 від представника відповідача-2 надійшло клопотання про визнання доказу неналежним. В даному клопотанні представник зазначив, що позивач посилається як на доказ відправлення заяви від 23.05.2018 на скріншот з пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.07.2018, який нібито підтверджує відправлення 23.05.2018 листа електронною пошту. Представник в клопотанні просить визнати скріншот з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.07.2018 як неналежний доказ, оскільки неможливо встановити, що саме було направлено позивачем; зі скріншоту вбачається, що додаються два документи, розміром 123Kb і 127Kb, але їх суть встановити неможливо.

26.02.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Автомобільні дороги України", в якій останній зазначав, що якщо відповідач не доведе, що ухвала про відкриття провадження від 22.01.2019 та позовна заява з доданими до неї матеріалами отримана ним саме 12.02.2019, як він про те вказує в своєму відзиві, то суд повинен встановити коли саме отримані ці документи і, в разі пропуску п'ятнадцятиденного строку для подання відзиву, повернути його відповідачу та вирішити справу за наявними матеріалами. Також, позивач вказав, що, станом на 26.02.2019, його порушене право на розгляд звернення в належні строки до сьогоднішнього часу залишається невідновленим, що призводить до виникнення хвилювань та переживань, а це в свою чергу негативно відображається на психоемоційному стані останнього. Негативне емоційне розчарування у позивача знаходиться в причинному зв'язку саме з протиправною бездіяльністю ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" при не розгляді та ненаданні відповіді на заяву позивача від 23.05.2018 . Крім того, звернув увагу, що він у своїй скарзі чітко вказував на те, що заява від 23.05.2018 надсилалась на електронну адресу відповідача-1 (), долучивши докази відправлення даної заяви. Доказом відправлення заяви від 23.05.2018 на електронну адресу відповідача-1 () є лист на адресу відповідача-1 з поштової скриньки ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), який надісланий 23.05.2018 о 13:59. Поштова скринька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 розміщена на сайті електронного суду (e-court.ІНФОРМАЦІЯ_2). Крім того, просить повернути відзив відповідачу, оскільки останнім невірно вказано назву справи 821/1874/18, замість необхідної - 2140/1874/18.

У судовому засіданні 27.02.2019 оголошено перерву до 18.03.2019, вирішено провести судове засідання в режимі відеоконференції.

05.03.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якій останній зазначав, що необгрунтованим та незаконним є висновок Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про відсутність правових підстав для вжиття заходів реагування щодо посадових осіб ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", який грунтувався лише на основі листа ДП "Херсонський облавтодор" про відсутність в журналі реєстрації вхідної кореспонденції звернення ОСОБА_1 Вказує, що він в своїй позовній заяві, так як і в своїй скарзі наголошував про те, що своє звернення від 23.05.2018 направляв на електронну адресу ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (), що підтверджується доказами відправлення заяви від 23.05.2018 , які були долучені ним до скарги від 10.07.2018 . Вважає, що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини не встановлено того, чи взагалі реєструються ДП "Херсонський облавтодор" в даному журналі реєстрації вхідної кореспонденції електронні листи, які надходять на адресу останнього. Також, вказує, що Уповноваженим залишено поза увагою відсутність матеріалів службового розслідування, яке нібито проведене ДП "Херсонський облавтодор" за фактом надходження звернення ОСОБА_1, адже в листі ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" за вих. № 04-12/690 від 06.08.2018 року не вказано та не долучено номер і дату наказу про проведення службового розслідування за даним фактом, не зазначено в який період воно проводилося, не вказано склад комісії, яка проводила дане розслідування, не надані самі матеріали службового розслідування, акти, в тому числі про вивчення журналу реєстрації вхідної кореспонденції за відповідний 2018 рік та безпосередньо сам акт службового розслідування. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу, що йому була спричинена моральна шкода, яка виразилася в негативних емоційних розчаруваннях та переживаннях, коли на його адресу надійшов лист Уповноваженого про те, що останній не вбачає підстав для вжиття заходів реагування за його скаргою, та що це стало підставою вже в подальшому захищати своє порушене право вже у судовому порядку.

06.03.2019 до суду від ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" надійшло заперечення, в якому останній зазначив, що електронне звернення позивача ДП "Херсонський облавтодор" не отримував, оскільки з пояснень від 01.03.2019 року № 01-12/195, наданих директором та завідувачем канцелярії ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" вбачається, що згідно з Інструкцією з діловодства ДП "Херсонський облавтодор" реєстрація, облік і контроль за виконанням заяв та звернень громадян, які надходять поштою та на електронну адресу підприємства, здійснюється в журналі реєстрації звернень громадян. Так, в журналі реєстрації звернень громадян ДП "Херсонський облавтодор" відсутній запис про реєстрацію звернення від 23.05.2018 від гр. ОСОБА_1 З витягу електронної пошти відповідача (скріншот) також видно, що 23.05.2018 ніяких листів не надходило. У зв'язку із надходженням запиту з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 26.07.2018, ДП "Херсонський облавтодор" здійснив усі необхідні заходи щодо підтвердження/не підтвердження обставин викладених у запиті. Для цього відповідачем було утворено комісію з розгляду наданого запиту, що підтверджується наказом від 31.07.2018, та за результатами проведеного розслідування складено протокол від 02.08.2019 засідання комісії з розгляду запиту Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому встановлено факт, що заява (звернення) гр. ОСОБА_1 не надходила через невідомі Дочірньому підприємству причини.

14.03.2019 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що відповідачем-1 пропущено строк подачі заперечення на відповідь на відзив від 26.02.2019. Він вказує, що письмові докази (копія пояснення за вих. № 01- 12/195 від 01.03.2019 та копія журналу реєстрації звернень громадян) відповідача-1 являються недостовірними та неналежними доказами, і суд не повинен брати їх до розгляду, оскільки, на його думку, виходить, що в журналі реєстрації звернень громадян відповідача-1 реєструються та обліковуються не всі заяви та звернення громадян, які надходять на електронну адресу ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". Також, він зазначає, що викликають сумніви у достовірності письмові докази (копія наказу № 81-1 від 31.07.2018 року "Про утворення комісії" та копія протоколу засідання комісії від 02.08.2018 року, згідно яких відповідачем-1 утворена комісія з розгляду запиту з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 26.07.2018 року), адже ніякого службового розслідування за період з 30.07.2018 по 08.08.2018 за фактом надходження запиту ОСОБА_1, як вказано в листі за вих. № 04-12/690 від 06.08.2018, відповідачем-1 не проводилося, а наказ № 81-1 від 31.07.2018 року "Про утворення комісії" не відповідає вимогам пункту 5.12 Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 07.04.03 № 55. Крім того, позивач звертає увагу, що на доданих до заперечення на відповідь на відзив додатках не зазначена дата засвідчення копій, відмітка "копія", відбитка печатки, назви посади, особистого підпису засвідчувальної особи. Відтак, письмові додатки, за його переконанням на варто брати до розгляду.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені ним у позові, відповідях на відзиви та додаткових поясненнях.

У судовому засіданні представник ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" заперечив проти задоволення позову з підстав, які викладені у відзиві на позов та запереченнях.

Представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з'явилась в судове засідання 27.02.2019, позов не визнала, в судове засідання 18.03.2019 представник не прибула, про причини неявки суд не інформувала.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач у вигляді електронного звернення 23.05.2018 подав заяву до ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", в якій просив повідомити його, яка з філій (Каховська дорожньо-експлуатаційна дільниця чи Горностаївський райавтодор) повинна ремонтувати 105-ий кілометр автошляху Т 0804 та міст через Каховський магістральний канал по даному автошляху. Окрім цього, в згаданому зверненні позивач просив ДП "Херсонський облавтодор" дати вказівку відповідній філії на проведення ремонту 105-го кілометру автошляху Т 0804 та мосту через Каховський магістральний канал по даному автошляху, і повідомити на його електронну адресу, з наданням копій відповідних документів, дату й терміни проведення такого ремонту.

Позивач у позові зазначає, що жодних відповідей стосовно розгляду його звернення від 23.05.2018 ним не отримано.

У зв'язку із неотриманням відповіді на електронне звернення, позивач звернувся до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини із скаргою задля ініціювання проведення перевірки з приводу бездіяльності ДП "Херсонський облавтодор" .

З метою розгляду скарги позивача, до ДП "Херсонський облавтодор" було надіслано лист Секретаріату Уповноваженого від 26.07.2018 №12/12-М-322117.18/21-135 щодо стверджуваного заявником порушення.

Листом від 06.08.2019 №04-12/690 на згаданий лист Секретаріату Уповноваженого, 10.08.2018 отримано відповідь підприємства відповідача-1, в якій повідомлено, що згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції ДП "Херсонський облавтодор" запит ОСОБА_1 від 23.05.2018 не надходив.

Секретаріатом Уповноваженого листом від 28.08.2018 повідомлено ОСОБА_1 про проведення ДП "Херсонський облавтодор" службового розслідування, за результатами якого встановлено ненадходження до нього заяви від 23.05.2018. Також, до позивача донесено інформацію про відсутність правових підстав задля притягнення посадових осіб ДП "Херсонський облавтодор" до адміністративної відповідальності за скаргою позивача.

Не погоджуючись з діями відповідачів-1, 2, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив, окрім визнання протиправними бездіяльності органів, стягнути з кожного з них моральну шкоду, яка виразилася в негативних емоційних розчаруваннях та переживаннях позивача.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з того, що статтею 40 Конституції України надано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, регулює Закон України "Про звернення громадян". Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Стаття 5 Закону України "Про звернення громадян" містить вимоги до звернення. Зокрема, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

В матеріалах справи міститься паперова копія електронної заяви від 23.05.2018 на ім'я директора ДП "Херсонський облавтодор" Грачову В.В. від позивача ОСОБА_1, яка була надіслана через ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно статті 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Порядок розгляду заяв (клопотань) встановлено статтею 15 Закону України "Про звернення громадян". Так, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Суд зазначає, що з пояснень наданих сторонами у судових засіданнях, зі змісту позовної заяви, відзивів на неї та заперечень, вбачається, що 23.05.2018 позивачем на електронну адресу ДП "Херсонський облавтодор" було надіслано заяву, проте доказів отримання даної заяви відповідачем-1, суду надано не було.

За приписами ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу. Якщо попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Суд звертає увагу, що наведеними положеннями Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" закріплено, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора.

Під час розгляду справи судом встановлено, що до позовної заяви в якості доказу направлення заяви від 23.05.2018 на електронну адресу ДП "Херсонський облавтодор", позивачем надано роздруківку про надсилання електронної пошти (а.с. 23). Проте суд зазначає, що дана роздруківка не є належним доказом отримання вказаної заяви від 23.05.2018 відповідачем-1, оскільки суду не було надано підтвердження щодо отримання ДП "Херсонський облавтодор" зазначеної заяви, а відповідачами-1, 2 в своїх поясненнях зазначено, що ДП "Херсонський облавтодор" заяву ОСОБА_1 від 23.05.2018 не отримував, про що було і повідомлено Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, у зв'язку із проведенням ним перевірки ДП "Херсонський облавтодор", у зв'язку із зверненням позивача на бездіяльність ДП "Херсонський облавтодор" щодо розгляду поданої ним 23.05.2018 заяви.

Іншого підтвердження щодо отримання ДП "Херсонський облавтодор" заяви від 23.05.2018 позивачем надано не було, можливістю подати особисто заяву або направити її відповідачу засобами поштового зв'язку позивач також не скористався.

Також суд приймає до уваги, що факт неотримання відповдіачем-1 заяви позивача підтверджено наданим суду витягом з журналу реєстрації звернень громадян 01-08, в якому відсутня реєстрація заяви позивача від 23.05.2018.

Надані сторонами суду скріншоти (знімки екрана комп'ютера) не можуть слугувати належними доказами, оскільки сторони мають можливість редагувати, змінити, чи, взагалі, видалити їх. Таким чином, неможливість визнання скріншоту як доказу пов'язано з неможливістю відтворити його в оригіналі, важкістю встановлення його походження та відсутністю офіційного зразка скріншоту, який би свідчив про дотримання форми документа.

Суд повинний враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким доказом в цій справі вважається повідомлення в електронній формі від адресата про одержання електронного документа автора, який позивач суду не надав, відтак суд зазначає, що позивачем не доведено ті обставини, на яких грунтуються його вимоги.

З урахуванням недоведеності обставин, які наводив в своєму позові позивач з приводу бездіяльності ДП "Херсонський облавтодор", суд також не вбачає підстав і для задоволення похідних від них вимог позивача до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Крім того, щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди по 2500,00 грн. з кожного відповідача-1, 2, то суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодувати моральну шкоду можна тільки у випадку встановлення протиправності дій або бездіяльності відповідачів щодо не розгляду звернення позивача.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 25 березня 2019 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 114000000