Справа № 440/138/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/138/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Безеги А.А.,

представника позивача - Бабак Д.І.,

представника третьої особи - Бабак Д.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Полтавській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Вєлєна-Торг", третя особа: Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби, про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2019 року Головне управління ДФС у Полтавській області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Вєлєна-Торг", третя особа: Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.92), просить стягнути податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 2321572,67 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що за відповідачем рахується відповідний податковий борг, що виник у зв'язку з несплатою узгодженого податкового зобов'язання, тому підлягає стягненню у судовому порядку.

Ухвалою суду від 18 січня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №440/139/19 та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Представник позивача та третьої особи позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на вищевикладене, суд вирішив розглядати справу за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Вєлєна-Торг" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, (а.с.12-14).

За даними позивача за ТОВ "Вєлєна-Торг" обліковується податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 2321572,67 грн (а.с.93), який виник за наступних підстав.

На підставі акта перевірки від 14.12.2016 №587/16-31-14-04-14/37467995 прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.01.2017 №, яким ТОВ "Вєлєна-Торг" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)", загалом у сумі 1 438 456 грн, в тому числі: за податковими зобов'язаннями в сумі 1150765,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 287691,00 грн (а.с.23).

Відповідач не погодився з податковим повідомленням - рішенням від 20.01.2017 № і оскаржив його до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2017 у справі №816/870/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2018, у задоволені адміністративного позову ТОВ "Вєлєна-Торг" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 20.01.2017 № відмовлено (а.с.25-48).

Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2017 набрала законної сили 07.05.2018.

Отже, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2017 у справі №816/870/17 підтверджено правомірність винесення податкового повідомлення-рішення від 20.01.2017 №.

Пунктом 56.18 статі 56 Податкового кодексу України встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, сума грошового зобов'язання за податковими повідомленням - рішенням від 20.01.2017 № на теперішній час є узгодженою та відповідно набула статусу податкового боргу.

На підставі акта перевірки від 08.02.2018 року №1284/16-31-12-03-11/37467995 (а.с.49) прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2018 №, яким визначено штрафну санкцію у розмірі 97,20 грн (а.с.51).

Податкове повідомлення - рішення від 16.05.2018 № отримане відповідачем 24.05.2018 (а.с.51 зворотній бік).

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Сторонами не надано доказів здійснення відповідачем передбаченої пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України процедури адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, а також його оскарження до суду.

Підпунктом 56.17.1 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем, днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Таким чином, грошове зобов'язання визначене податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2018 № є узгодженим.

Крім того, відповідачем подано до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області податкові декларації з податку на додану вартість:

- № від 19.06.2018, якою самостійно визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 22026,00 грн (за травень 2018 року) (а.с.20);

- № від 18.07.2018, якою самостійно визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 11774,00 грн (за червень 2018 року) (а.с.21).

Виходячи із приписів пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, сума податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає платник податків у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу, вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Отже, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, є узгодженим з дня подання такої декларації.

На підставі статті 129 Податкового кодексу України позивачем нараховано пеню з податку на додану вартість у розмірі 872934,42 грн.

Як свідчать матеріали справи відповідачем частково погашено заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 10894,95 грн (9058,11 + 1836,84).

Крім того, 21.01.2019 зараховано від'ємне значення у рахунок зменшення боргу з ПДВ згідно декларації з ПДВ від 18.01.2019 № у сумі 11564,00 грн. 20.02.2019 зараховано від'ємне значення у рахунок зменшення боргу з ПДВ згідно декларації з ПДВ від 19.02.2018 № у сумі 1256,00 грн.

Отже, за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість у загальному розмірі 2321572,67 грн.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України:

- грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);

- податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);

- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункту 14.1.175 пункту 14.1);

- пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1).

Згідно зі статтею 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний, зокрема сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16).

Відповідно до статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків (підпункт 20.1.18 пункту 20.1); приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29 пункту 20.1); звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (підпункт 20.1.34 пункту 20.1).

Наявність податкового боргу за відповідачем підтверджується відомостями облікової картки платника податків, копія якої наявна в матеріалах справи.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

На виконання вищезазначених положень 27.07.2018 винесено податкову вимогу №21905-17/1603 на суму узгодженого податкового боргу у розмірі 2324455,51 грн, яка отримана відповідачем 17.08.2018 (а.с.19).

Доказів оскарження вказаної вимоги сторонами не надано.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

З огляду на вищевикладене суд знаходить доведеним факт наявності у відповідача податкового боргу за узгодженим грошовим зобов'язанням по податку на додану вартість у розмірі 2321572,67 грн.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 №1797-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2017 (за виключенням окремих статей), були внесені зміни до Податкового кодексу України щодо функцій та прав контролюючих органів та щодо функцій державних податкових інспекцій.

З 01.01.2017 контролюючим органом в межах даної справи є ГУ ДФС у Полтавській області.

Враховуючи зазначені вище положення Податкового кодексу України, суд дійшов до висновку, що чинним законодавством контролюючому органу надано право звертатися до суду з позовами про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про повернення переплаченої суми судового збору у розмірі 14475,70 грн.

Вирішуючи клопотання, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір".

Відповідно до пункту частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно частини другої вказаної статті у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Позивач звернувся до суду з позовом 14 січня 2019 року. До позовної заяви долучено платіжне доручення №2320 від 27.12.2018 про сплату судового збору у розмірі 33685,70 грн (а.с.4).

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на час подання позову) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року - 1921,00 грн.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є стягнення податкового боргу у розмірі 2321572,67 грн.

Таким чином, розмір судового збору, який мав сплатити позивач становить 19210,00грн.

Однак, Головним управлінням ДФС у Полтавській області помилково здійснено сплату на суму 33685,70 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу переплаченої суми судового збору в розмірі 14475,70 грн.

Отже, клопотання позивача про повернення переплаченої суми судового збору слід задовольнити.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, б.4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) до товариства з обмеженою відповідальністю "Вєлєна-Торг" (вул.Вадима Пугачова, 6, офіс 309, м.Кременчук, Полтавська область, 39600, ), третя особа: Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби (вул. Троїцька, 76, м.Кременчук, 39617), про стягнення податкового боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєлєна-Торг" () податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 2321572,67 (два мільйона триста двадцять одна тисяча п'ятсот сімдесят дві гривні шістдесят сім копійок) на р/р 6008, код класифікації доходів бюджету 14060100, отримувач УК у м.Кременчук/м.Кременчук/14060100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37965850, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 89998.

Повернути Головному управлінню ДФС у Полтавській області () з Державного бюджету України сплачену відповідно до платіжного доручення від 27.12.2018 №2320 суму судового збору в розмірі 14475,70 (чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят п'ять гривень сімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25 березня 2019 року.

Головуючий суддя Г.В. Костенко