Справа № 640/1384/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2019 року № 640/1384/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення від 01.11.2018 року № 1214/26-52-13-02-38 та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Фізична особа-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування Рішення №1214/26-52-13-02-38 від 01 листопада 2017 року про виключення з реєстру платників єдиного податку, винесене ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, правонаступником якої є Головне Управління ДФС у м. Києві;

- зобов'язання Головне Управління ДФС у м. Києві поновити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) в реєстрі платників єдиного податку.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем рішення про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку прийнято протиправно та з порушенням порядку його прийняття. Зокрема, як зазначив позивач, відповідачем довідка, яка передбачена п. 86.11 ст. 86 ПК України була складена без проведення електронної перевірки платника податків, та не була надіслана останньому, що позбавило його права подати свої заперечення щодо фактів викладених в ній.

Також позивач звертав увагу, що відповідно до п. п. 281.1.1 п. 281.1 ст. 281 ПК України він звільнений від сплати земельного податку, як інвалід 2-ї групи з дитинства, що не уможливлює виключення його з реєстру платників єдиного податку на підставі пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України.

При цьому, ФОП ОСОБА_1 як на підставу протиправності оскаржуваного рішення та необхідності його скасування також посилався на прийняття податковим органом його податкових декларацій, як платника єдиного податку, після його винесення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п'ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

06.03.2019 року представником ГУ ДФС у м. Києві надано до суду відзив, в якому відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що підставою для виключення позивача з реєстру платників єдиного податку була наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (абз. 8 пп. 298.2.3 а. 298.2 ст. 298, абз. 3 п. 299.10, ст.299 Податкового кодексу України).

Одночасно, відповідач твердження позивача щодо проведення перевірки вважає неправильним, оскільки, законодавець надав право анулювання реєстрації платника єдиного податку контролюючому органу, за наявності підстав передбачених п.299.10. ст. 299 Податкового кодексу України без проведення такої перевірки.

А тому, на думку відповідача, приймаючи оскаржуване рішення контролюючий орган діяв на підставі та в межах наданих йому повноважень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_2, зареєстрований як фізична особа-підприємець з 04.12.1998 року.

Згідно Свідоцтва серії НОМЕР_3, ОСОБА_1 з 01.01.2012 року є платником єдиного податку. До основних видів господарської діяльності позивача відноситься: 52.72.2 ремонт інших побутових електротоварів; 52.42.0 роздрібна торгівля спорттоварами; 70.20.0 здавання в оренду власного нерухомого майна.

17 липня 2018 року ФОП ОСОБА_1 подано до податкового органу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за І півріччя 2018 року, яку було прийнято ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві 18.07.2018 року за вх. № 74161.

21 вересня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві на адресу позивача надіслано лист за № 54202/Б/26-15-13-14-15, яким останнього було повідомлено, що за результатами перевірки наявності та достовірності обов'язкових реквізитів (п. 49.8 ст. 49 ПК України) вказана вище декларація вважається неподаною, у зв'язку з порушенням вимог нормативно-правих актів, а саме, подання декларації з недостовірним значенням обов'язковому реквізиту «звітний (податковий) період» (не відповідає обраному режиму оподатковування»).

В подальшому, як зазначає позивач, йому в усному режимі роз'яснили, що ОСОБА_1 було виключено з реєстру платників єдиного податку, у зв'язку з наявністю заборгованості зі сплати земельного податку по земельним ділянкам на території Олександрійського району Кіровоградської області та заборгованості перед Олександрійською ДПІ у Кіровоградській області.

15 листопада 2018 року ГУ ДФС у м. Києві за результатами звернення позивача з заявою про скасування рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку з 31.12.2016 року рекомендовано звернутися зі скаргою до вищого рівня або до суду.

13 грудня 2018 року відповідачем позивачу надіслано рішення №1214/26-52-13-02-38 від 01.11.2017 року про виключення з реєстру платників єдиного податку.

Незгода з вказаним рішенням, обумовила ФОП ОСОБА_1 на звернення до суду.

Щодо строків звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, суд виходить з того, що хоча оскаржуване рішення і прийнято відповідачем 01 листопада 2017 року, матеріали справи містять докази того, що ФОП ОСОБА_1 про порушення своїх прав вказаним рішенням дізнався лише 21 вересня 2018 року, а тому суд визнав поважними підстави такого пропуску та відсутності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

В силу вимог ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються нормами глави І розділу ХІV Податкового кодексу України «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» (далі - ПК України).

Згідно пункту 298.1 статті 298 ПК України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

В свою чергу, підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Абзацом 2 пункту 294.1 статті 294 ПК України передбачено, що податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду (п. 294.2 статті 294 ПК України).

Приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Абзацом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Разом з цим, реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку (п. 299.1 ст. 299 ПК України).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, в розрізі приписів пункту 299.2 статті 299 ПК України, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №813/1465/17, від 15 травня 2018 року у справі №813/676/17.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення підставою для його прийняття стали норми абзацу 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України.

При цьому, передумовою прийняття вказаного рішення стала складена ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві довідка про наявність підстав для анулювання свідоцтва платника єдиного податку від 01.11.2017 року №1214/26-52-13-02-38, згідно якої зазначено, що у позивача наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Зокрема, як встановлено з поданого відзиву, несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника.

У той же час, всупереч вимогам пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України перевірку з вказаного питання податковим органом проведено не було, відповідно і акт перевірки останнім не складався, що не заперечується відповідачем, зокрема, у поданому відзиві на позов.

При цьому, посилання контролюючого органу про надання йому права анулювання реєстрації платника єдиного податку, за наявності підстав передбачених п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, без проведення перевірки, судом не береться до уваги, оскільки Податковим кодексом закріплена чітка послідовність дій, які мають бути обов'язково вчинені контролюючим органом до прийняття відповідного рішення (проведення перевірки платника єдиного податку, виявлення допущення ним порушення, зокрема, встановлення факту наявності податкового боргу, складання акта перевірки та прийняття на його підставі рішення). Іншої процедури законодавчо не передбачено.

Таким чином, враховуючи те, що несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних IC «Податковий блок» в інтегрованій картці платника, а не на підставі акта перевірки, яка, в свою чергу, ним і не проводилася, і позивач заперечує проти існування відповідної заборгованості, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови і порядок прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми законодавства, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що контролюючий орган при прийнятті рішення №1214/26-52-13-02-38 від 01 листопада 2017 року щодо позивача про анулювання реєстрації платника єдиного податку діяв всупереч та не у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а тому зазначене рішення контролюючого органу є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до змісту статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм КАС України можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду, у випадку визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд також звертає увагу, що Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, за вказаних вище обставин, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, суд приходить до висновку, що належним способом судового захисту в межах спірних правовідносин, є зобов'язання Головне Управління ДФС у м. Києві поновити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) в реєстрі платників єдиного податку та включити до реєстру платників єдиного податку.

Задовольняючи дану вимогу у вказаний спосіб, суд виходить з позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 06 листопада 2018 року по справі №820/4721/17 (адміністративне провадження №К/9901/51009/18), згідно якої право позивача підлягає захисту та відновленню, та приведення у стан, що існував до такого порушення з боку відповідача. Ні положеннями КАС України, більш того не положеннями податкового законодавства, не встановленні обмеження щодо можливості звернення з позовом до суду саме з такими вимогами. Такі вимоги, є не лише належними, а й дієвим способом захисту від протиправних дій відповідача.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки спір вирішено на користь сторони, звільненої від сплати судового збору, а також за відсутності витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, ст. 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення №1214/26-52-13-02-38 від 01 листопада 2017 року про виключення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_1) з реєстру платників єдиного податку.

3. Зобов'язати Головне Управління ДФС у м. Києві поновити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в реєстрі платників єдиного податку та включити до реєстру платників єдиного податку.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко