Справа № 803/929/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

19 березня 2019 року

справа №803/929/17

адміністративне провадження №К/9901/40675/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року у складі судді Андрусенко О.О.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року у складі суддів Носа С.П., Кухтея Р.В., Яворського І.О.

у справі № 803/929/17 (876/9461/17)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Волинській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу,

У С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець, позивач у справі) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення про збільшення податку на доходи фізичних осіб та збільшення військового збору, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з мотивів безпідставності їх прийняття.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 15 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року, позов задовольнив, визнав протиправним і скасував податкові повідомлення-рішення від 10 липня 2017 року № , № , рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10 липня 2017 року та вимогу про сплату боргу від 10 липня 2017 року № Ф-. Приймаючи рішення, суд дійшов висновку, що викладені в акті перевірки висновки податкового органу щодо заниження позивачем суми чистого доходу в сумі 1 200 636,00 грн, в тому числі: за 2015 рік в сумі 537 724,31 грн та за 2016 рік в сумі 662 911,70 грн, не знайшли свого підтвердження в ході з'ясування обставин справі по суті.

У жовтні 2017 року відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якім відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи касаційної скарги повторюють доводи апеляційної скарги.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що в період з 29 травня 2017 року по 19 червня 2017 року посадовими особами податкового органу проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт № 5415/13-01/НОМЕР_4 від 26 червня 2017 року.

Висновками акту встановлено, зокрема, порушення позивачем:

- пункту 44.1, 44.3 статті 44, пункту 177.2, підпункту 177.4.1, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 275 206,76 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 155 882,66 грн. та за 2016 рік в сумі 119 324,10 грн.;

- пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування», в результаті чого донараховано суму єдиного внеску як самозайнятій особі за 2016 рік в сумі 71 432,86 грн.;

- підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено військовий збір за 2015-2016 роки на суму 18 009,53 грн., в тому числі за 2015 рік - 8 065,86 грн., 2016 рік - 9 943,67 грн.

На підставі висновків акту перевірки №5415/13-01/НОМЕР_4 від 26 червня 2017 року відповідачем 10 липня 2017 року винесено:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 344 008,45 грн, в тому числі: за основним платежем - 275 206,76 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 68 801,69 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми «Д» № , яким визначено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 22 511,91 грн, в тому числі: за основним платежем - 18 009,53 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4 502,38 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до застосовано штрафні санкції в розмірі 7 143,29 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 71 432,86 грн.

Контролюючий орган дійшов висновку про завищення позивачем витрат, пов'язаних з веденням господарської діяльності, та відповідно заниження чистого доходу з тих підстав, що придбаний товар було уцінено, а в подальшому реалізовано за цінами, нижчими від ціни його придбання.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Основними видами діяльності позивача є, зокрема, оптова торгівля овочами і фруктами, роздрібна торгівля овочами і фруктами в спеціалізованих магазинах.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового коедксу України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: 1) витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; 2) витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; 3) суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; 4) інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем в період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року придбано товарів на суму 817 655,40 грн в контрагента «Bury Trade Sp z o.o», що підтверджено митними деклараціями. В подальшому залишки товару уцінено на суму 537 724,31 грн та реалізовано на суму 279 931,10 грн. До податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік до витрат віднесено суму 817 655,40 грн. У зв'язку з цим, на думку податкового органу, завищено витрати, прямо пов'язані з веденням господарської діяльності, за 2015 рік на суму 537 724,31 грн.

Також позивачем в період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року придбано товарів (фруктів, овочів) на суму 1 561 628,45 грн, який в подальшому уцінений на суму 662911,70 грн та відповідно реалізований на суму 898 716,70 грн. До податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік до витрат віднесено суму 1 561 628,45 грн. У зв'язку з цим, на думку податкового органу, завищено витрати, прямо пов'язані з веденням господарської діяльності, за 2016 рік на суму 662 911,70 грн.

Вказані обставини не є спірними між сторонами. Під час перевірки позивачем надано контролюючому органу первинні документи, на підставі яких було придбано та в подальшому реалізовано товар. Жодних зауважень до даних документів у контролюючого органу не було. Податковий орган не ставить під сумнів реальність господарських операцій позивача.

Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що проведення уцінки спричинене об'єктивними факторами, так як товар (фрукти, овочі) є швидкопсувним, відповідно вартість вказаного товару залежить від терміну його придатності і зовнішнього вигляду. Продаж товару за ціною нижче їх придбання переслідувало господарську і ділову мету, яка полягала в зниженні прогнозованих збитків від втрати (псування) товару, неможливості його продажу тощо.

Суд не погоджується з доводом податкового органу, що в деяких випадках позивач здійснював уцінку товару наперед придбання такого товару, оскільки такий факт не встановлено в рамках перевірки та не зазначено в акті перевірки. Вказаний факт не заявлявся та не досліджувався судами першої та апеляційної інстанції, відповідач не звертав на нього уваги ані в запереченнях до позову, ані в апеляційній скарзі.

Частинами другою та четвертою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 9 червня 2015 року у справі № 21-289а15 (817/2197/13-а) є безпідставним. У вказаній справі розглядалось питання щодо продажу гофротари за ціною, нижче собівартості.

На відміну від гофротари, свіжи, не консервовані, овочі та фрукти швидко псуються, вказаний факт є загальновідомим. Тому те, що продавець зі спливом часу знижує ціну на фрукти та овочі, які втрачають товарний вигляд, є раціональним рішенням суб'єкту підприємницької діяльності, спрямованим на мінімізацію збитків.

Інші доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів заперечення до позову та апеляційної скарги, яким надано оцінку судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого, касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року у справі № 803/929/17 (876/9461/17) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер