Справа № 2040/5894/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.

12 березня 2019 р.Справа № 2040/5894/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Бенедик А.П. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, начальника ОСОБА_2 патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановила:

23.07.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням уточненої позовної заяви /а.с. 80-83/, просить:

- визнати незаконною бездіяльність відповідача начальника ОСОБА_2 патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 (подалі начальник УПП в Харківській області ОСОБА_3М.) щодо надання йому неповної та необґрунтованої відповіді на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 року;

- зобов'язати відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (подалі УПП в Харківській області) надати повну та обґрунтовану відповідь на його скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 року.

- зобов'язати УПП в Харківській області провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора роти № 4 батальйону № 3 лейтенанта поліції ОСОБА_4;

Мотивуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 зазначає, що він 26.12.2017 року звернувся до начальника УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_3 зі скаргою на незаконні дії працівника патрульної поліції інспектора роти № 4 з батальйону № 3 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_4 ОСОБА_5 від 01.02.2018 року за № Г-2335/41/14/02-2018 року він отримав відповідь на скаргу, яка на його думку, є неповною та необґрунтованою. Крім цього вказує, що відмова у прийнятті рішення про призначення службового розслідування та притягнення працівника патрульної поліції до адміністративної та дисциплінарної відповідальності є необґрунтованою та безпідставною.

Заперечуючи проти позову начальник УПП в Харківській області ОСОБА_3 зазначає, що позивачу на його скаргу надано вичерпну та обґрунтовану відповідь у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому вказує, що в ході розгляду скарги позивача відповідачем не встановлено будь-яких фактичних даних, які б свідчили про наявність підстав для проведення службового розслідування. За таких обставин, вважає позовні вимоги незаконними та безпідставними, та просить відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені наступним чином:

Визнано незаконною бездіяльність начальника УПП в Харківській області ОСОБА_3 щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_1 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 року.

УПП в Харківській області зобовязано надати повну та обґрунтовану відповідь ОСОБА_1 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017 року.

Судом проведений розподіл судових витрат, а саме: стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 року частково задоволено заяву позивача від 14.09.2018 року щодо розподілу судових витрат, та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Харківській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 250,00 грн. У задоволенні іншої частини вимог позивачу відмовлено.

Частково задовольняючи заяву позивача, суд виходив з того, що ухвалюючи 06.09.2018 року рішення у справі, що розглядається, судом вже вирішувалося питання розподілу судових витрат між сторонами, та надана правова оцінка доказам, поданим позивачем в обґрунтування цієї вимоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначив, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, необхідно оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

З урахуванням тієї обставини, що правова допомога, надана позивачу під час усунення недоліків позовної заяви не свідчить про отримання позивачем нових послуг, а є виключно усуненням представником неякісно виконаної роботи з приводу написання та підготовки адміністративного позову, суд визначився, що підлягає до задоволення вимога позивача лише про стягнення з відповідача УПП в Харківській області правничої допомоги у розмірі 250,00 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення яким задовольнити у повному обсязі вимоги заяви про розподіл судових витрат.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вважає помилковою позицію суду першої інстанції щодо неякісного надання представником позивача правової допомоги, оскільки представником позивача здійснені юридичні дії передбачені КАС України.

Так, на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року про залишення позову без руху представником вчинені дії, що передбачені ОСОБА_6 виконаних робіт № 2 від 11.09.2018 року до Договору № 39 НП про надання правової допомоги від 04.07.2018 року, а саме: вихід до відділення банку з метою сплати судового збору за подання позовної заяви з метою усунення недоліків, а також написання та подання до суду заяви про усунення недоліків позову.

Позивач вказує, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Таким чином, позивач вважає, що суд не має права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та клієнта.

За наведеного вище, просить скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 року, та задовольнити вимоги його заяви про розподіл судових витрат.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 року позивачем ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржено.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 139 КАС України).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат, пов'язаних з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Згідно ст. 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 12, та ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (подалі - Закон № 5076-VI) є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076-VI, до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 5076-VI, документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Понесені позивачем витрати у відповідності до вимог чинного законодавства є складовою судових витрат і не відносяться до позовних вимог, які є способами захисту прав позивача.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Судом установлено, що на підтвердження понесених витрат позивачем надані договір про надання правової допомоги, завдання, кошторис наданих послуг, акт виконаних робіт з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом позивача, квитанція про сплату.

Згідно зазначених договорів, гонорар адвоката позивача становить 5000,00 грн., при цьому, відповідно до акту виконаних робіт № 1 від 23.07.2018 року загальна сума витрат становить 3000,00 грн..

Таким чином, колегія суддів зауважує, що позивач поніс витрати на правничу допомогу, яка підтверджується актом виконаних робіт № 1 від 23.07.2018 року у розмірі 3000,00 грн., та згідно наявних матеріалів справи документально доведено вказаний факт понесення витрат на професійну правову (правничу) допомогу.

З урахуванням частково задоволення позовних вимог, суд першої інстанції у рішенні від 06.09.2018 року визначився про відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

До заяви про винесення додаткового рішення позивачем надано додаткову угоду від 02.08.2018 року № 1 до договору № 39НП про надання правової допомоги від 04.07.2018 року, та заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу згідно акту виконаних робіт № 2 від 11.09.2018 року, які складаються з виходу до відділення банку з метою сплати судового збору для усунення недоліків позову; написання та подання до суду заяви про усунення недоліків згідно ухвали Харківського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху від 30.07.2018 року; написання та подання до суду заяви про уточнення позовних вимог; написання та подання до суду відповіді на відзив ОСОБА_2 патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на загальну суму 2000,00 грн. /а.с. 115, 116/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що питання розподілу судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, що понесені позивачем за написання позовної заяви відповідно до акту виконаних робіт №1 від 23.07.2018 року, вже відшкодовані позивачу рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 року у цій справі пропорційно частині задоволених позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зауважує, що правова допомога, надана позивачу під час усунення недоліків позовної заяви не свідчить про отримання ним нових послуг, а є усуненням недоліків адміністративного позову. Написання та подання до суду відповіді на відзив ОСОБА_2 патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції не є обовязком для позивача, оскільки за визначенням ч. 3 ст. 263 КАС України, заявами по суті справи є позов та відзив, подання заяви про уточнення позовних вимог, в розумінні ст. 47 КАС України, є правом, а не процесуальним обовязком позивача.

З урахуванням часткового задоволення вимог позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі та відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 250,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Колегія суддів зазначає про відсутність обовязку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та відшкодування на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 250,00 грн.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Постанова у повному обсязі складена і підписана 22 березня 2019 року.