Справа № 522/21707/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/21707/17
Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса
16 жовтня 2018 року о 14:48

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

при секретарі: Бабак В.С.,

за участі сторін:

апелянта (позивача) ОСОБА_1 ,

представника відповідача в/ч НОМЕР_1 Абросимової Ю.Г.,

представника в/ч 0456 Сороки Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військової частини НОМЕР_2 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , Державній казначейській службі України, а саме: визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати компенсації по втраті частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення, за період з 26 червня 2016 року по 14 листопада 2016 року; зобов`язання провести нарахування та виплату компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення, за період з 26 червня 2016 року по 14 листопада 2016 року, у сумі 5 827,12 грн.; стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року частково задоволено адміністративний позов, а саме: визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації по втраті частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення, за період з 26 червня 2016 року по 14 листопада 2016 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення, за період з 26 червня 2016 року по 14 листопада 2016 року, 5 827,12 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням сторонами у справі подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, відповідно до їх вимог та заперечень.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позивних вимог, так як противоправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень позивачу завдано моральну шкоду у спірних правовідносин.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, відповідно до якого вбачається, що позивачем не надано жодних доказів, якими можливо встановити факт завдання йому моральної шкоди.

При цьому, вимоги апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень обґрунтовано тим, що судом першої інстанції помилково не надано правової оцінки тому, що порядок проходження військової служби регулюється положеннями спеціального законодавства та на нього не поширюють дію положення Кодексу законів про працю України.

Крім того, відповідач вважає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки складеному позивачем розрахунку компенсації, а як наслідок зроблено передчасний висновок про її стягнення у відповідному розмірі.

В свою чергу, позивачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, відповідно до якого вбачається, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про необхідність стягнення спірної компенсації.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 01 серпня 1971 року по 14 листопада 2016 року, проходив військову службу, а також, у період з 14 травня 2015 року по 14 листопада 2016 року, перебував на грошовому забезпечення у ВЧ НОМЕР_1 .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року, яка набрала законної сили, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 , військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити капітану І рангу ОСОБА_1 грошове забезпечення, визначене ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» по займаній ним посаді в Командуванні ВМС ВС України, за період з 26 червня 2016 року по 14 листопада 2016 року, у розмірі 48059,93 грн.

В свою чергу, 25 липня 2017 року Приморським відділом ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54391341.

Внаслідок чого, 25 вересня 2017 року вказану суму перераховано з рахунку воєнної частини НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача.

В свою чергу, бажаючи отримати компенсацію за порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок, з яким частково погоджується судова колегія, про задоволення позовних вимог та визнання протиправною бездіяльність відповідача у здійсненні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності допущеної військовою частиною бездіяльності у нарахуванні позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати.

В даному випадку, позивач вважає, що він має право на отримання відповідної компенсації у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати грошового забезпечення, що нараховане на підставі рішення Одеського апеляційного адміністративного суду.

Так, колегія суддів зазначає, що дія вищезазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

В свою чергу, основною умовою для відповідної виплати громадянину є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - військової частини) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року № 21-518а14.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що несвоєчасне нарахування спірних виплат відбулося у зв`язку із протиправною бездіяльністю військової частини, що встановлено судовим рішенням в іншій справі, а тому позивач має право на отримання відповідної компенсації.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на той факт, що дія ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" поширює свою дію на правовідносини з проходження військової служби, так як виплата такої компенсації не суперечить вимогам спеціального законодавства.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В даному випадку, сторонами у справі визнано, що розмір спірної компенсації має складати 5 827,11 грн.

При цьому, колегія суддів вважає змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зазначеного розміру компенсації.

Крім того, колегія суддів зазначає, що задовольняючи позовні вимоги та зобов`язуючи військову частину здійснити одноразову виплату компенсації позивачу, судом першої інстанції порушено норм процесуально права, а саме ч. 2 ст. 245 КАС України.

Так, згідно п.п. 2-4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити виплату певних коштів особі одним платежем не є належним способом захисту порушених прав особи, так як у разі встановлення права останньої на такі кошти, належним та ефективним способом захисту її прав, який не викличе неоднозначного тлумачення у суб`єкта владних повноважень при виконанні судового рішення, є стягнення відповідних коштів на користь такої особи.

Крім того, колегією суддів не приймаються посилання апелянта на підсудність даної справи Одеському окружному адміністративному суду, так як позов у даній справі подано до набрання законної сили чинною редакцією КАС України, а тому відповідна позовна заява не може бути передана за підсудністю, згідно правил, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вона подана з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В свою чергу, щодо вимоги позивача стягнути на його користь моральну шкоду, у розмірі 500 000,00 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Разом з тим, Верховним Судом України зазначено, що судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

В даному випадку, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому такої шкоди та не доведено причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову.

Крім того, згідно ч. 8 ст. 139 КАС України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В свою чергу, враховуючи, що колегією фактично змінено лише формулювання способу захисту порушеного права позивача в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення, понесені сторонами судові витрати не підлягають розподілу судом апеляційної інстанції.

Тому, беручи до уваги, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення у наступній редакцій:

«Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати, у сумі 5827,11 гривень.»

В решті залишити без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян