Справа № 120/450/19-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 березня 2019 р. Справа № 120/450/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, оформлене у формі розпорядження № 3 від 04 січня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

визнати неправомірними дії Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, щодо не зарахування періоду проходження військової служби з 24 липня 1984 року по 29 квітня 1986 рік на посаді санінструктора при військовій частині № НОМЕР_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

зобов`язати Бершадське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 , відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що 04 січня 2019 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Розпорядженням № 3 від 04 січня 2019 року Бершадське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугу років через відсутність спеціального стажу роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Зокрема зазначив, що період проходження військової служби з 24 липня 1984 року по 29 квітня 1986 рік на посаді санінструктора при військові частині зарахувати до стажу роботи який дає право на вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" немає правових підстав, оскільки військові частини до переліку закладів охорони здоров`я не належать.

Непогоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 11 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення виявлених у ній недоліків.

19 лютого 2019 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, якою недоліки останньої були усунені в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року провадження у справа відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні (без повідомлення учасників справи).

15 березня 2019 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . В обґрунтування своєї позиції зазначає, що медичним працівникам призначаються пенсії за вислугу років незалежно від віку відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Основною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи, напрацьованого в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років. Перелік таких посад і закладів затверджений постановою КМУ № 909 від 04 листопада 1993 року. Відповідно до п. 2 постанови, право на вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). Згідно довідки Бершадського РМВК Вінницької області № 214 від 29 листопада 2018 року позивач проходив службу в Збройних Силах, з них на посаді санінструктора з 24 липня 1984 року по 29 квітня 1986 року. Оскільки, дана довідка не містить даних про заклад охорони здоров`я Збройних Сил відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил, затверджених наказом Міноборони № 871 від 18 грудня 2013 року, а також не містить інформації про віднесення посади санінструктора до середнього медичного персоналу, тому в управління на момент звернення позивача про призначення пенсії за вислугу років як працівнику закладу охорони здоров`я не було підстав зараховувати до спеціального стажу роботи час проходження ним строкової військової служби.

Суд, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач зарахований 16 березня 1984 року на посаду акушера Тростянецької центральної районної лікарні, з якої звільнений 20 квітня 1984 року, в зв`язку із призовом в Збройні сили.

За інформацією військового квитка № НОМЕР_3 та довідки Бершадського РМВК Вінницької області № 214 від 29 листопада 2018 року позивач проходив службу в Збройних Силах, з них на посаді санінструктора з 24 липня 1984 року по 29 квітня 1986 року.

Згідно диплому № 370254 від 25 червня 1993 року позивач закінчив Вінницький медичний інститут ім. М.І. Пирогова, де навчався з 1987 року по 1993 рік за спеціальністю лікувальна справа.

04 січня 2019 року позивач звернувся до Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Розпорядженням № 3 від 04 січня 2019 року року Бершадське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугу років через відсутність спеціального стажу роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII із наступними змінами, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) № 909 від 4 листопада 1993 року «Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до вимог даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники медичних закладів, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених постановою КМУ № 909, тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Постановою КМУ № 909, до переліку закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Відповідно до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Приміткою 3 до постанови КМУ № 909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Ради міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397«Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства», яка діяла на час проходження ОСОБА_1 військової служби у лавах Збройних сил, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші). До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.

Підпунктом «г» пункту 1 Положення № 1397, встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР.

Згідно Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18 грудня 2013 року № 871, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 14 січня 2014 року за № 47/24824, медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею), медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України) віднесені до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я Збройних Сил України.

Оскільки, посада, яку обіймав позивач під час проходження служби в армії у військовій частині № НОМЕР_4 відповідно до вказаних нормативних актів надає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним рішення відповідача, оформлене у формі розпорядження № 3 від 04 січня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зобов`язавши зарахувати період проходження військової служби ОСОБА_1 з 24 липня 1984 року по 29 квітня 1986 рік на посаді санінструктора при військовій частині № НОМЕР_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Щодо вимоги позивача про зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах, то суд зважає на наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених норм слідує, що саме на відповідача покладається обов`язок щодо перевірки документів, на підставі яких призначається пенсія.

Нормами абзацу 2 частин четвертої статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В даному спорі суд не обраховує загальний стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пільгову пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача загального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії на пільгових умовах є наявність визначеного законом як загального, так і спеціального стажу.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії, зарахування відповідного пільгового стажу позивача та зобов`язання повторно розглянути його заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням зарахованого стажу та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768,40 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, оформлене у формі розпорядження № 3 від 04 січня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Бершадське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 24 липня 1984 року по 29 квітня 1986 рік на посаді санінструктора при військовій частині № НОМЕР_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В решті позовних вимог відмовити.

Зобов`язати Бершадське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 січня 2019 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )
Відповідач: Бершадське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області (місцезнаходження: Вінницька область, м. Бершадь, вул. Героїв України, 23, )
Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 21.03.2019 року

Суддя Мультян Марина Бондівна