Справа № 803/1576/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

19 березня 2019 року

справа №803/1576/16

адміністративне провадження №К/9901/39746/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової А.І., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у складі судді Денисюка Р.С.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2017 року у складі суддів Старунського Д.М., Багрія В.М., Рибачука А.І.

у справі № 803/1576/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

26 жовтня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець, платник податків, позивач у справі) звернулася в суд з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення податкового органу від 28 вересня 2016 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2016 року на 13224 грн, застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 6612 грн та зобов'язати відповідача подати висновок про відшкодування з Державного бюджету України 13224,00 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року за клопотанням позивача позовну заяву в частині вимог про зобов'язання податкового органу подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про бюджетне відшкодування з податку на додану вартість залишено без розгляду.

17 листопада 2016 року постановою Волинського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2017 року, адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення податкового органу від 28 вересня 2016 року № .

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з безпідставності спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки встановили правомірність формування податкового кредиту у червні 2016 року по операціях з придбання у Приватного підприємства «Торгбудсервіс», Товариств з обмеженою відповідальністю «Волиньсталь», «Українська гірничо-металургійна компанія», «Фасад Експо», Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» будівельних товарів в асортименті, які в подальшому використані при здійсненні будівельних робіт з ремонту автостоянки для паркування транспортних засобів, тобто по операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

У липні 2017 року податковий орган подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. Мотивів того, в чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права касаційна скарга не утримує. Доводи відповідача зводяться до викладення обставин, встановлених актом перевірки та висновку щодо порушення судами попередніх інстанцій положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не взято до уваги, що підприємець в ході проведення перевірки не надала балансової вартості груп основних фондів. Нарахування шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності можливо лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно до Порядку, який встановлюється Міністерством фінансів України.

20 липня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу, справа №803/1576/16 з суду першої інстанції не витребувана.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу податкового органу від позивача на адресу Вищого адміністративного суду України не надходило, що не перешкоджає перегляду судових рішень по суті.

16 березня 2018 року матеріали касаційної скарги № К/9901/39746/18 передані з адресу Вищого адміністративного суду України до Верховного Суду.

26 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду матеріали касаційної скарги №К/9901/39746/18 прийняті до провадження, справа №803/1576/16 витребувана з суду першої інстанції.

03 квітня 2018 року справа №803/1576/16 надійшла до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у вересні 2016 року податковим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2016 року, що виникли за рахунок від'ємного значення податку на додану вартість, що декларувалося в червні 2016 року, про що складено акт від 14 вересня 2016 року № 4169/13-04/НОМЕР_2 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту «а» пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємцем завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за червень 2016 року на суму 13 224,00 грн.

28 вересня 2016 року керівником податкового органу на підставі акта перевірки та згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 13 224,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 6612,00 грн.

Склад податкового правопорушення доводиться податковим органом висновком про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2016 року на суму 13 224,00 грн, оскільки у податковій звітності з податку на додану вартість за вказаний період у складі податкового кредиту Підприємцем неправомірно відображено цю суму, яка сформована за наслідками операцій з придбання будівельних матеріалів в асортименті, які за позицією відповідача не призначаються для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

В основу зменшення суми бюджетного відшкодування податковим органом покладені положення підпункту «а» пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України.

Згідно із підпунктом "а" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), встановлений статтею 200 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту «б» пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судами попередніх інстанцій здійснений системний аналіз положень пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, який зумовлює висновок про те, що право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту у суб'єкта господарювання виникає у разі фактичності придбання такого товару (робіт, послуг), тобто, реальності відповідної господарської операції, наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару (робіт, послуг) та сплати відповідної суми податку на додану вартість, та подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що фактичний вид діяльності позивача - надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, у підприємницькій діяльності позивач використовує 26 транспортних засобів, має стоянку для паркування транспортних засобів площею 4975,4 кв. м.

У червні 2016 року Підприємець придбала у Приватного підприємства «Торгбудсервіс», Товариств з обмеженою відповідальністю «Волиньсталь», «Українська гірничо-металургійна компанія», «Фасад Експо», Публічного акціонерного товариства «Нова Лінія» будівельні матеріали в асортименті (цемент, плоский лист-самонарізи, розчинники, арматуру, кутники рівно поличні, труби профільні, грунтовку глибокопроникаючу, штукатурку декоративну, плитку пінополістирольну, фарбу ґрунтувальну та інші).

14 квітня 2016 року позивач подала до Управління ДАБІ у Волинській області декларацію про початок виконання будівельних робіт по вул. Промислова, 13 в с. Рованці Луцького району та фактично розпочала ці роботи, які в подальшому виконані Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 згідно із договором від 28 березня 2016 року № 10-16 та підтверджується ліцензією на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури від 08 листопада 2013 року №280061, загальним журналом робіт з додатком А та актами огляду прихованих робіт №№ 2, 7, 16.

Технічний нагляд за виконанням будівельно-монтажних робіт здійснювала фізична особа-підприємець ОСОБА_3, що підтверджується договором від 28 березня 2016 року № 15-16 та кваліфікаційним сертифікатом серії АТ №004539 від 07 жовтня 2015 року.

В підтвердження операцій з придбання вищевказаного товару позивачем перевіряючим надано видаткові накладні, рахунки фактури та податкові накладні, якими підтверджено віднесення до податкового кредиту у червні 2016 року податку на додану вартість в сумі 13 224,46 грн.

Досліджуючи первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що їх зміст повністю відображає здійснення господарських операцій у охопленому перевіркою періоді позивача з його контрагентами та дійшли висновку про правомірність віднесення позивачем податку на додану вартість до податкового кредиту у червні 2016 року на підставі відповідних первинних документів бухгалтерського та податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій також встановлено використання придбаних товарів у господарській діяльності позивача, зокрема суди зазначили, що саме для потреб автотранспорту у березні 2016 року позивач вирішила зробити реконструкцію приміщення магазину, побудувати гаражі з побутовими приміщеннями та замінити зіпсоване асфальтне покриття на добротну бруківку, у зв'язку з чим у червні 2016 року і придбала товари (цемент, тощо).

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що обумовило правомірність формування позивачем податкового кредиту за взаємовідносинами з його контрагентами та свідчить про безпідставність зменшення податковим органом суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2016 року спірним податковим повідомленням-рішенням.

Відсутність підстав зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість спірним податковим повідомленням-рішенням унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій.

У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено використання придбаних позивачем будівельних матеріалів у власній господарській діяльності на підставі комплексного дослідження обставин справи, врахування факту наявності первинних документів, як підстави формування податкового та бухгалтерського обліку, наданих на підтвердження господарських операцій.

Неприйнятними є доводи податкового органу щодо не надання підприємцем балансової вартості груп основних фондів на виконання вимог Наказу Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», оскільки норми цього Положення застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами усіх форм власності (пункт 2), відтак позивач як фізична особа-підприємець не віднесений до суб'єктів, якими застосовується цей Стандарт.

Жодних доводів щодо порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм Податкового кодексу України, на підставі яких прийнято спірне податкове повідомлення-рішення або неправильного застосування їх судами, неправильного тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню, відповідачем у касаційній скарзі не наведено.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2017 року у справі № 803/1576/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер