Справа № 460/2855/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1570/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року (ухвалена головуючим-суддею Зозулею Д.П. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив зобов'язати Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - Володимирецьке ОУПФУ, відповідач) здійснити перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу з 03.07.1989 по 01.04.1991 на посаді водія в кооперативі «Стимул», з 01.06.2002 по 01.06.2011 у зв'язку із здійсненням підприємницької діяльності, роботи за списком №1 додаткового по одному року за кожен рік роботи, з моменту призначення пенсії та подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 позов було задоволено частково. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01.10.2018 із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 03.07.1989 до 01.04.1991. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу роботи за списком №1 додатково по одному року за кожен рік роботи, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» та порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад, передбачають таке право. Крім того, здійснюючи підприємницьку діяльність у період з 01.06.2002 по 01.06.2011 він сплачував у Пенсійний фонд внески у складі Єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу президента України №727-98 від 03.07.1998, що підтверджується листом податкової інспекції щодо перебування на спрощеній системі оподаткування та сплату єдиного податку за період з 2002 по 2011 рік, а тому законодавчо визначеного обов'язку звітуватись перед органами пенсійного фонду, як платника податку у нього не було.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 з 25.06.2010 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV), що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_2.

03.10.2018 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку пенсії, з врахуванням періодів його роботи водієм у кооперативі «Стимул» з 03.07.1989 по 04.04.1991, у зв'язку із здійсненням підприємницької діяльності з 01.06.2002 по 01.06.2011 та роботи у Рівненській філії ВАТ «Укртелеком», враховуючи при цьому роботу за списком №1.

Листом №2625/C-187 від 19.10.2018 позивача було повідомлено про те, що в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про стаж та заробіток. При цьому, відповідач не вбачав підстав для врахування до стажу та заробітної плати, періоду зайняття підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2008, оскільки ОСОБА_1 не було надано жодних документів. Згідно записів трудової книжки, позивач з 03.07.1989 по 20.10.1998 працював в кооперативі «Стимул». Оскільки в трудовій книжці відсутній наказ на прийом на роботу, а уточнюючої довідки ним не надано, тому до страхового стажу для обчислення пенсії був врахований період з 01.04.1991 по 20.10.1998. З урахуванням наведеного, відповідач зазначив, що страховий стаж ОСОБА_1, який становить 33 роки 8 місяців 29 днів (в тому числі 7 років по списку №1, зарахований по 10.12.2009) обраховано в повній мірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 03.07.1989 до 01.04.1991 на посаді водія кооперативу «Стимул», оскільки даний факт підтверджується архівною довідкою Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області №289/15.4-03 від 26.10.2017. Що стосується не зарахування до страхового стажу періоду з 01.06.2002 по 01.06.2011 у зв'язку із здійсненням підприємницької діяльності, суд першої інстанції відмовив з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні відомості сплати страхувальником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 страхових внесків (єдиного внеску) у системі персоніфікованого обліку. Крім того, щодо не зарахуванням відповідачем до страхового стажу роботи за списком №1 додатково по одному року за кожен рік роботи, суд першої інстанції застосував положення ч.3 ст.24 Закону №1058-IV.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

В частині судового рішення, що не оскаржується, суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.308 КАС України висновків не робить, а підстав для застосування частини другої цієї статті не вбачає.

Що стосується не зарахування до страхового стажу періоду з 01.06.2002 по 01.06.2011, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з преамбулою Закону №1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 21 Закону №1058-IV врегульовані питання персоніфікованого обліку у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Частиною першою статті 21 цього Закону передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону №1058-IV, на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Згідно п.1 ч.2 ст.22 Закону №1058-IV, відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім'ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом, надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій, надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду, обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення №794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов'язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до п.5 Положення №794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно п.7 Положення №794, уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №16-6 від 19.10.2001 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.11.2001 за №998/6189 (далі-Інструкція) визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

З аналізу наведених вище норм убачається, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

У свою чергу до Порядку № 22-1 законодавцем також внесено зміни та встановлено, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 по 31 грудня 2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб'єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 по 31 грудня 2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно п.6 Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», суб'єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Системний аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов'язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

У свою чергу, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу з 2000 по 2017 рік займалася підприємництвом, для його страхового стажу є сам лише факт сплати ним страхових внесків, незалежно від їх розміру.

Водночас, вказаній законодавчій прерогативі кореспондують вищенаведені норми спеціального Порядку № 22-1, яким керується у своїй діяльності Пенсійний фонд України та його структурні підрозділи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у спірні періоди здійснення підприємницької діяльності, зокрема за 2001 по 2011 роки позивачем як фізичною особою-підприємцем було сплачено єдиний податок у порядку, визначеному чинним на той час законодавством, що підтверджується довідкою Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Рівненській області від 01.11.2018.

Таким чином, колегією суддів установлено, що здійснюючи підприємницьку діяльність з 2002 року по 2011 рік позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі Єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 зі змінами та доповненнями (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду), законодавчо визначеного обов'язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника єдиного податку у позивача не було.

З урахуванням встановлених судом обставин та відповідно до наведених вище правових норм, позивач набув право на зарахування спірного періоду до його страхового стажу та відповідно на перерахунок призначеної пенсії за віком з врахуванням вказаного періоду, яке було порушено внаслідок протиправних дій відповідача.

Щодо позовної вимоги про неналежний обрахунок страхового стажу роботи за Списком №1, колегія суддів зазначає наступне.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначено статтею 24 Закону №1058-IV.

Відповідно до ч.4 вказаної статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 9 ч.3 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що за періоди трудової діяльності після 01.01.2004 винятки в обчисленні страхового стажу не в одинарному розмірі можуть бути передбачені виключно Законом №1058-IV.

Так, згідно абзацу 10 ч.3 ст.26 Закону №1058-IV передбачено, що за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Таким чином, вимоги Закону №1058-IV передбачають можливість зарахування до страхового стажу додатково по одному року за кожний повний рік стажу роботи за списком №1. Проте, норми цього закону не містять положень про те, що стаж роботи за списком №1 зараховується до страхового стажу у полуторному розмірі. Так само норми зазначеного закону не містять посилань на можливість застосування при розрахунку страхового стажу за списком №1 положень інших законодавчих актів та/або нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, зокрема постанови Кабінету Міністрів України №831 від 10.09.2008 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження».

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, так як до спірних правовідносин, зокрема до періоду трудової діяльності позивача після 01.01.2004 підлягають застосуванню положення Закону №1058-IV, які не передбачають зарахування стажу роботи за списком № 1 до страхового стажу по одному року за кожний рік.

Стосовно вимог позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо передчасності такої вимоги та правильно відмовив у її задоволенні, з огляду на те, що позивачем не наведено, а колегією суддів не встановлено жодної обставини, яка б свідчила про можливість неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків в частині виконання оскаржуваного судового рішення.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви в сумі 704,80 грн, що підтверджується квитанцією №64 від 12.11.2018 та за подання апеляційної скарги в сумі 1 057,20 грн, що підтверджується квитанцією №16 від 28.01.2019, який був зарахований до спеціального фонду державного бюджету України.

Оскільки апеляційна скарга , ОСОБА_1 задоволена частково, проте в частині зарахування стажу роботи за списком №1 до страхового стажу відмовлено, що в свою чергу не корегує розмір понесених витрат, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розподілити понесені позивачем судові витрати, шляхом присудження на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору у розмірі 1 527,07 грн.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року по справі №460/2855/18 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов'язання вчинення дій задовольнити частково.

Зобов'язати Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул. Соборна, 28, смт. Володимирець, Рівненська область, 34300, ) здійснити з 01 жовтня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.06.2002 по 01.06.2011.

У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул. Соборна, 28, смт. Володимирець, Рівненська область, 34300, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) сплачений судовий збір в розмірі 1 527 (одна тисяча п'ятсот двадцять сім) гривень 07 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : С.П.Нос

С.М. Шевчук