Справа № 360/3585/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2019 року справа №360/3585/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Токаревої А.Г., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року у справі № 360/3585/18 (головуючий суддя І інстанції Пляшкова К.О.), складене в повному обсязі 14 грудня 2018 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

06 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (з урахуванням уточнень) про:

1) визнання неправомірною відмову відповідача в здійсненні законного перерахунку пенсії позивачу на підставі статті 50, частини третьої статті 59 Закону України від 28 січня 1991 року № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату основної державної пенсії позивачу на підставі частини третьої статті 59 прямої дії Закону України від 28 січня 1991 року № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, згідно відсотку втрати працездатності 75 % починаючи з 01 жовтня 2017 року;

3) зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю позивачу на підставі статті 50 Закону України від 28 січня 1991 року № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01 жовтня 2017 року (а.с. 3-10, 35-38 т. 1).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 21-26 т. 2).

Не погодившись із вищевказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, та задовольнити позов.

В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що перерахунок пенсії за формулою, встановленою Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» звужує та погіршує права позивача.

Вважає, що основна пенсія повинна бути розрахована виключно з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Крім того, апелянтом зазначено, що до спірних правовідносин має бути застосована практика Європейського Суду у справах «Малахов проти України» від 12 грудня 2013 року та «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 року. Просить не застосовувати по справі судову практику ЄСПЛ « В.Н. Великода проти України» від 03.07.2014 року.

Щодо додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, позивач зазначив, що п. 15-1 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не повинен застосовуватись до позивача, оскільки має нижчу юридичну силу по відношенню ст..ст.49,50 Закону № 796-Х11 .

Наполягає, що неможливо ставити його перед вибором між додатковою пенсією ( ст..49 Закону №796-Х11) та підвищенням до пенсії ( ст..7 Закону № 3551-Х11), оскільки умови та порядок такого вибору повинне визначатись виключно Законами України, а не постановами Кабінету Міністрів України.

Вважає, що йому необхідно сплачувати основну пенсію (п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати), додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та підвищення по ІІ групі інвалідності 40 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за умови, що така основна пенсія разом із доплатами досягатиме судового розміру за рішенням Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року по справі 416/2966/14-а у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком (а.с. 51-59 т.2).

Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийнято з порушенням норм процесуального, матеріального права та практики Європейського Суду з прав людини та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначив, що додаткова пенсія за шкоду має розраховуватись на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

12 березня 2019 року до канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу разом із клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, з копій посвідчень від 11 липня 2016 року серії НОМЕР_1 ( інваліда війни 2 групи), від 21 квітня 1998 року серії НОМЕР_2 ( категорія1), від 04 серпня 2015 року серії НОМЕР_3 ( категорія 2), від 08 червня 2017 року серії НОМЕР_4 ( ветерана військової служби) встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, є особою з інвалідністю 2 групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи(а.с. 39 т. 1).

З копій експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 08 червня 2016 року № 8800 (а.с. 39 зв. т. 1), довідки до акта огляду МСЕК від 05 липня 2016 року серії 12 ААА № 441278 та довідки МОЗ України про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 05 липня 2016 року серії 12 ААА № 008821 (а.с. 40 т.1) слідує, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи з 30 червня 2016 року за захворюванням, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ступінь втрати працездатності 75 %.

За даними копії військового квитка від 27 січня 1989 року НОМЕР_5 ОСОБА_1 проходив військову службу з квітня 1989 року по 22 лютого 1991 року (а.с. 41 т. 1).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2018 року у справі № 415/7858/17 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області про визнання бездіяльності незаконною та вчинення певних дій, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року, позовну заяву задоволено, зокрема, зобов`язано управління зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , який внаслідок ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби став особою з інвалідністю, пенсію з інвалідності з 01 жовтня 2017 року з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на початок відповідного року (а.с. 42-43, 43 зв.-44 т. 1).

З аналізу вищевказаних судових рішень, встановлено, що ОСОБА_1 23 листопада 2017 року звернувся до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області з заявою в якій, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, має групу інвалідності, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації аварії на ЧАЕС, проходив дійсну військову службу, внаслідок чого став особою з інвалідністю, просив провести перерахунок його пенсії у зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 15 листопада 2017 року № 851.

На наведене звернення відповідач листом від 05.12.2017 № 224/К-7 повідомив позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії відповідно до постанови КМУ від 15 листопада 2017 року № 851, у зв`язку з не підтвердженням факту участі в ліквідації наслідків аварії ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби, внаслідок чого він став інвалідом.

Факт участі позивача в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби та отримання внаслідок цього інвалідності, підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: випискою з військового білета серія НОМЕР_5 від 27 січня 1989 року, згідно якою позивач, 1964 р. н., проходив військову службу з квітня 1989 року по 22 лютого 1991 року; довідкою від 02 січня 2016 року Лисичанського міського військового комісаріату № 1-д якою підтверджено, що позивач відповідно до його військово-облікових документів дійсно в період з 26 квітня 1989 року по 10 березня 1991 року проходив строкову військову службу на офіцерських посадах; довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 441278 (повторний огляд) про встановлення позивачеві 2 групи інвалідності з 30 червня 2016 року, причина інвалідності захворювання пов`язане з виконанням обов`язку військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 08 червня 2016 року № 8800 засідання № 32 підтверджено, що захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Із копії посвідчення серія НОМЕР_1 , виданого 11 липня 2016 року УПСЗН Лисичанської міської ради, вбачається, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Копією посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 08 червня 2017 року Луганським обласним військовим комісаріатом, та нагрудним знаком Ветеран військової служби, підтверджується право позивача на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби.

З посиланням на положення Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесені зміни до частини третьої статті 59 Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Лисичанський міський суд Луганської області (з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції) вважав позовну заяву ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

На виконання рішень суду УПФУ в м. Лисичанську Луганської області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року з урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом для відповідного року, що підтверджено розпорядженням УПФУ в м. Лисичанську Луганської області від 07 червня 2018 року № 175140 (а.с. 22, 202 т. 1).

Дослідженням розпорядження від 07 червня 2018 року № 175140 та протоколу індивідуального перерахунку встановлено, що позивачу проведений перерахунок пенсії, призначеної за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з жовтня 2017 року по червень 2018 року. Сума призначеної пенсії з 01 жовтня 2017 року 10 658,74 грн., з 01 січня 2018 року 8 377,48 грн. (а.с. 202, 203 т. 1).

Не погодившись з таким перерахунком, позивач звернувся до відповідача із заявою від 17 жовтня 2018 року, в якій просив, зокрема: провести належне обчислення та виплату його державної пенсії у відповідності до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII шляхом множення п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, помноженого на 75 % втрати працездатності, починаючи з 01 жовтня 2017 року; нарахувати та сплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно зі статтями 49, 50 Закону № 796-XII, починаючи з 01 жовтня 2017 року (а.с. 20 т. 1).

Листом УПФУ в м. Лисичанську Луганської області від 29 жовтня 2018 року № 360/К-7 повідомлено позивача про проведений згідно з постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2018 року перерахунок пенсії з 01 жовтня 2017 року з урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом для відповідного року, за формулою, визначеною пунктом 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 21 т. 1).

Не погодившись з проведеним перерахунком пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсія розрахована та виплачується позивачу на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон України № 1058) на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду. Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері пенсійного забезпечення.

Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон № 796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 796-ХІІ він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Так, статтею 59 Закону № 796-XII в новій редакції, яка застосовується з 01 жовтня 2017 року, встановлено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Такі зміни внесені Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, яким статтю 59 Закону № 796-XII викладено в новій редакції, яка застосовується з 01 жовтня 2017 року.

Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок № 1210) визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п. 1 Порядку № 1210).

Пунктом 9-1 Порядку № 1210, передбачено, що за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за відповідною формулою. У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Зазначений Порядок № 1210 доповнено пунктом 9-1 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року № 851 Про внесення змін до порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та застосовується з 01 жовтня 2017 року.

Цією ж постановою Кабінету Міністрів України внесено зміни до Пункту 1 Порядку № 1210, а саме розширено перелік статей Закону № 796-XII, на які поширюється дія Порядку, шляхом включення до нього статті 59 Закону № 796-XII, зазначені зміни застосовуються з 01 жовтня 2017 року.

Відтак, при обчислені пенсії позивачу необхідно враховувати положення Порядку № 1210, а твердження позивача/апелянта, що розмір його основної пенсії має бути обрахований виключно з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати не відповідає нормам діючого законодавства, оскільки таке обчислення проводиться у відповідності до норм Порядку № 1210.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою від 23.11.2017 про перерахунок пенсії у зв`язку зі змінами у законодавстві, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії згідно з пунктом 9-1 Порядку № 1210 (а.с. 230 т. 1).

Відповідач листом від 05 грудня 2017 року № 224/К-7 відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку (а.с. 231 т. 1).

Саме через відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок пенсії позивача згідно з пунктом 9-1 Порядку № 1210, між сторонами виник спір, який вирішено постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2018 року у справі № 415/7858/17, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018.

На виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2018 року у справі № 415/7858/17 УПФУ в м. Лисичанську Луганської області винесено розпорядження від 07 червня 2018 року № 175140, згідно з яким суму пенсії позивача обраховано за формулою, визначеною пунктом 9-1 Порядок № 1210.

Відтак, перерахунок пенсії позивачу здійснено на підставі вищевказаного рішення суду та з урахуванням положень Порядку № 1210, що, на думку суду апеляційної інстанції, відповідає нормам діючого законодавства.

При цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що норми Порядку № 1210 є діючими, не конституційними не визнавались, відтак, у суб`єкта владних повноважень відсутні підстави щодо їх не застосування.

Крім того, в силу вимог п. 4 розділу XV Закону № 1058-IV у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

За даними пенсійної справи УПФУ в м. Лисичанську Луганської області продовжує виплату позивачу пенсії у розмірі, обрахованому станом на 01 жовтня 2017 року (у розмірі 10 708,74 грн.), а не у зменшеному розмірі, що вбачається з пояснень відповідача та матеріалів справи, відтак ці обставини нівелюють твердження позивача що використання положень порядку № 1210 порушує його права в частині зменшення розміру пенсії.

Твердженням позивача/апелянта, що формула, визначена пунктом 9-1 Порядку № 1210 суперечить положенням частини третьої статті 59 Закону № 796-XII, та є незастосовною до спірних правовідносин через відсутність у Кабінету Міністрів України права регулювати своїми актами механізм застосування статті 59 Закону № 796-XII, судом не приймаються, оскільки, по-перше, законність Порядку № 1210 не є предметом доказування у даній справі, по-друге, Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону № 796-XII.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для зобов`язання відповідача до здійснення перерахунку та виплати основної державної пенсії позивачу на підставі частини третьої статті 59 прямої дії Закону № 796-XII, тобто з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, згідно відсотку втрати працездатності 75 %, починаючи з 01 жовтня 2017 року без використання положень Порядку № 1210.

Щодо вимог позивача про здійснення перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю позивачу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з посвідченням від 04 серпня 2015 року серії НОМЕР_3 позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 2 (а.с. 12 т. 1).

Також, згідно з посвідченням від 11 липня 2016 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Як слідує з матеріалів пенсійної справи позивача, копія якої наявна в матеріалах справи, за заявою позивача від 13 липня 2016 року про перерахунок пенсії (а.с. 171 т. 1) УПФУ в м. Лисичанську Луганської області розпорядженням від 19 липня 2016 року № 17514 (а.с. 187 т. 1) встановило підвищення як інваліду армії, прирівняному до інвалідів війни 2 групи, до пенсії позивача в розмірі 452,00 грн.

Згідно з розпорядженням відповідача від 17 травня 2017 року розмір підвищення як інваліду війни 2 групи складає 524,80 грн. (а.с. 192 т. 1).

Відповідно до розпорядження відповідача від 07 червня 2018 року позивачу нараховано та виплачується підвищення як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи у розмірі 580,80 грн. (а.с. 202 т. 1).

Правові підстави та порядок компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення таким особам визначено у статті 48 Закону №796-ХІІ.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ, в редакції чинній з 1 січня 2015 року, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Так, статтею 59 Закону № 796-XII в новій редакції, яка застосовується з 01 жовтня 2017 року, встановлено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Відповідно до ст. 51 Закону № 796-XII особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Позивач має два посвідчення категорії 1 та категорії 2, та вважає, що додаткова пенсія повинна йому призначатись за категорією 1,тобто відповідно до ст.. 50 Закону № 796-XII.

Статтею 63 наведеного Закону встановлено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Відповідно до частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.

Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Прикінцеві та перехідні положення були доповнені зазначеним пунктом згідно з Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності з 1 січня 2015 року.

Отже, на час виникнення правовідносин (2017 рік), редакція статтей 50,51 Закону №796 були змінені, та передбачали, що особам, віднесеним до категорії 1,2 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом №796.

Зазначені положення Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України №1210 є також чинними.

Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Умовами пункту 13 Порядку №1210 визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; 2) інвалідам II групи - 379,6 гривні;

3) інвалідам III групи - 284,7 гривні; 4) для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам I групи - 341,64 гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні; інвалідам III групи - 170,82 гривні.

Пунктом 15-1 Порядку № 1210 визначено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про жертви нацистських переслідувань і Про соціальний захист дітей війни, таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі Закон № 3551-ХІІ) особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи наведене та те, що позивач має право як на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно Закону №796-ХІІ так і на підвищення згідно Закону №3551-ХІІ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що припиняючи виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до категорії 1 та 2, відповідно до ст.ст.50, 51 Закону №796-ХІІ, відповідач діяв правомірно, оскільки сума підвищення до пенсії згідно із Законом № 3551-ХІІ є більшою ніж додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, що визначена за Законом № 796-XII.

Цієї ж думки дійшов Верховний Суд у справі № 363/4916/16-а від 19 лютого 2019 року.

Вимоги позивача щодо виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, визначеної за Законом № 796-XII, одночасно із підвищенням до пенсії відповідно до Закону № 3551-ХІІ суперечить положенням пункту 15-1 Порядку № 1210, відповідно, є необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Посилання апелянта на те, що у межах вирішення даної справи суд першої інстанції неправомірно використав висновки Європейського Суду у справі «В.Н. Великода проти України», є необґрунтованими, оскільки відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України суди при розгляді справ керуються висновками Європейського Суду.

А, посилання позивача, що до спірних правовідносин має бути застосована практика Європейського Суду у справах «Малахов проти України» від 12 грудня 2013 року та «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 року є суб`єктивним поглядом позивача, яке судом не приймається до уваги.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що використання практики Європейського Суду не може бути беззаперечною підставою для відмови або у задоволені позовних вимог (як вважає позивач), перш за все суд керуються положеннями національного законодавства, які (в межах спірних правовідносин) не були порушені відповідачем, перерахунок пенсії та її подальша виплата здійснюється в розмірах, відповідних нормам права.

При цьому, суд апеляційної інстанції ще раз наголошує, що виплачений позивачу розмір пенсії у 2017 та 2018 роках є незмінним (10 708,74 грн.), відтак твердження позивача щодо його зменшення не відповідають обставинам по справі.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію, сформовану Європейським судом з прав людини у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність у відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року у справі № 360/3585/18 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року у справі № 360/3585/18 без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 20 березня 2019 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

Е.Г Казначеєв

Г.М. Міронова