Справа № 205/3019/18(2-а/205/90/2018)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 205/3019/18(2-а/205/90/2018)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2018 (головуючий суддя Приходченко О.С.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Пшеничного Владислава Олександровича про визнання дій протиправними, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенанта поліції Пшеничного В.О. про визнання дій протиправними, скасування постанови.

Позов обґрунтовано тим, що 26 квітня 2018 року постановою в справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог знаку 5.11 «смуги, призначеної для руху тільки транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами», за що накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень. Вважає вказану постанову винесено незаконно, не обґрунтовано та безпідставно з порушенням вимог чинного законодавства України. Позивач вважає, що порушень ПДР з його боку не було, оскільки зупинка відбулася короткочасна із увімкненням світлового аварійного сигналу для того, аби пасажир міг сісти у авто. При цьому відповідач підійшов до авто, зачитав права та почав складати постанову, вимог знаку 5.11 ПДР ним порушено не було, оскільки дії позивача не суперечать розділу 15 ПДР «Зупинка і стоянка». Позивач у своєму позові просив суд визнати дії інспектора протиправними, скасувати постанову серії LАА № 378379 від 26 квітня 2018 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2018 позов задоволено частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії LАА № 378379 від 26 квітня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 49102, АДРЕСА_1) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 49102, АДРЕСА_1) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про вчинення позивачем порушень вимог ПДР України та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується безпосередньо постановою, складеною інспектором УПП в Дніпропетровській області.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2018 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенантом поліції Пшеничним В.О. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову по справі про адміністративні правопорушення серії LАА № 378379, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 3).

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 26 квітня 2018 року о 16 годин 47 хвилин, керуючи автомобілем Джилі, державний номер НОМЕР_2, у м. Дніпрі на пр. Д. Яворницького, біля буд. 65 здійснив стоянку на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначену дорожнім знаком 5.11, чим порушив вимоги п. 8.4 ґ ПДР. Також судом першої інстанції встановлено, що згідно із оскаржуваною постановою до відповідальності притягнуто ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідно до копії паспорта позивача його дата народження 18 листопада 1967 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 8.4 «г» інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила.

На підставі розділу 33 Дорожні знаки Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 13 жовтня 2001 року, дорожній знак 5.11 є інформаційно-вказівним знаком і застосовується для позначення смуги, призначеної для руху тільки транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

При цьому зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (Така позиція зокрема висловлена в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті")

Позивач стверджує, що не порушував правил дорожнього руху та рухався із дотриманням вимог передбачених даними правилами.

Водночас, матеріали справи не містять доказів, що спростовують зазначене, а отже, відповідач не довів (не надав доказів) вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Слід зазначити, що частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріали справи містять відеозапис , долучений відповідачем у суді першої інстанції.

Однак, колегія суддів критично ставиться до вказаного відеозапису, як до доказу, з огляду на те, що такий запис не є додатком постанови про адміністративне правопорушення, та не підтверджує безпосередньо факту вчинення правопорушення.

Отже, суб'єктом владних повноважень не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення; при цьому, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилання на відеоприлад/технічний засіб за допомогою якого було вчинено відеозапис. Натомість в силу ст. 283 КУПАП України, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім визначених частиною 2 статті 283 КУпАП, зокрема, повинна містити відомості щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

Однак, всупереч приписам ст. 283 КУпАП, про наявність відеозапису не зазначено в постанові серії ВР № LAA № 378379 від 26.04.2018 (в графі «До постанови додаються» - запису не міститься).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. На думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення відповідачем.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов'язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2018 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 04.03.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов