Справа № 440/3874/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 березня 2019 р.Справа № 440/3874/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - ОСОБА_1,

суддів - Калитки О. М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові клопотання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії, -

встановила:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року задоволений адміністративний позов позовом ОСОБА_2 до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії.

05.02.2019 року означене судове рішення оскаржено відповідачем в апеляційному порядку. Одночасно скаржником заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за її принесення до ухвалення судового рішення по справі судом апеляційної інстанції.

В обґрунтування зазначеного клопотання заявник зазначає, що Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Так, відповідно до статті 2 цього Закону платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом.

Разом з тим, відповідно до статті 8 Закону суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Слід враховувати право сторони на судовий захист та оскарження судового рішення, адже, відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом.

Так, Конституційний Суд України у рішенні «У справі за конституційним зверненням асоціації «Дім авторів музики в Україні» щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону у взаємозв'язку з положеннями пункту "г" частини першої статті 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 12-рп/2013 від 28.11.2013, зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

Тобто, судом зроблено висновок щодо встановлення саме помірного судового збору, у зв'язку з цим, майнове становище не має бути перепоною доступу до суду, у випадках, коли судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя.

Зазначені вище норми законодавства вказують на врахування судом майнового стану сторони.

Крім того, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів ОСОБА_3 Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz vl. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Відповідно до п. 31 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 28.02.2002 року № 228, кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, помісячні плани використання бюджетних коштів повинні бути затверджені протягом 30 календарних днів після затвердження Міністерством фінансів України розписів відповідних бюджетів, які формуються головними розпорядниками коштів на підставі отриманих лімітних довідок.

ГУ Держгеокадастру у Полтавській області здійснює сплату судового збору за наявності бюджетних асигнувань та за відповідними кодами економічної класифікації видатків бюджету (КЕКВб). Код економічної класифікації видатків бюджету за яким здійснюється видатки, в тому числі зі сплати судового збору є 2800 «Інші поточні видатки».

Скаржник зазначає, що станом на сьогодні затверджено кошторис ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідно до якого наявне фінансування на сплату судового збору, проте дане фінансування має періодичний характер.

З урахуванням наведеного, заявник просить відстрочити відповідачу сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення по справі № 440/3874/18.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон № 3674-VI.

Частиною 1 статті 1 Закону №3674-VI визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення (ч. 1 ст. 2 Закону № 3674-VI).

За приписами ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Зазначене узгоджується з вимогами частини 1 статті 8 Закону № 3674-VI, якими визначено чіткі умови, за яких можливо відстрочити чи розстрочити, зменшити розмір судового збору чи звільнити від його сплати.

Частина 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Відхиляючи доводи заявника щодо наявності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у неї коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють державний орган від обов'язку своєчасної сплати судового збору. Зазначена позиція відповідає висновкам Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01).

Заявником не надано доказів, які б безспірно посвідчували ту обставину, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області станом на час подання апеляційної скарги не має коштів для здійснення такої оплати і, що на час розгляду справи судом апеляційної інстанції необхідна сума коштів для оплати судового збору буде у його розпорядженні.

За наведених обставин, колегія суддів відхиляє аргументи, наведені заявником в обґрунтування заяви про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року по справі № 440/3874/18, та відмовляє у його задоволенні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 133, ч. 2 ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року по справі № 440/3874/18.

Ухвала Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис)ОСОБА_4 ОСОБА_5