Справа № 120/4901/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 березня 2019 р. Справа № 120/4901/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк А.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: вул. проїзд 1-й Товариський, 2, м. Вінниця, Вінницька область, 21023)

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21000)

про: визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 20.11.2018 року ним до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано заяву стосовно здійснення перерахунку пенсії у розмірі 58 % у зв'язку із його звільненням з органів внутрішніх справ через хворобу. На дану заяву 05.12.2018 року отримано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 2433/Ф-12 про відсутність правових підстав для здійснення нарахування та виплати пенсії в розмірі 58 % відповідних сум грошового забезпечення.

Вважаючи таку відмову протиправною, з метою зобов'язання відповідача вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 08.01.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

21.01.2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов (вх. № 3926), у якому вказали, що з вимогами адміністративного позову не погоджуються, з огляду на наступне.

Розмір отримуваної пенсії позивача обраховано відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.2016 року № 2262-ХІІ: за якою особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоровя 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення у розмірі 53 % грошового забезпечення.

Тобто, на думку відповідача, звільняючись зі служби в міліції позивач на момент виходу на пенсію не набув права на призначення пенсії у розмірі 55 % сум грошового забезпечення, як особа яка звільнена у відставку за віком або за станом здоровя.

Крім того, зазначено, що позивач, на момент виходу на пенсію не мав права на отримання пенсії в збільшеному на 5% розмірі, оскільки в такому розмірі пенсії призначались у разі звільнення осіб виключно з посиланням на підпункти а) та б) пункту 65 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114, якими передбачено звільнення зі служби у відставку (зі зняттям з військового обліку):

а) за віком при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України «Про військовий обовязок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання;

б) через хворобу у разі визнання їх непридатними для військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення зі служби.

31.01.2019 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 6020), у якому зазначено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоровя 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Крім того, на думку позивача, граматичний та логічний аналіз ст. 13 вищевказаного Закону свідчить про те, що законодавцем у реченні «звільненим у відставку за віком або за станом здоровя» словосполучення вживаються саме в наступному поєднанні «звільненим у відставку за віком» або «звільненим за станом здоровя», що не було враховано відповідачем.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини наведені у позовній заяві, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3, з підстав викладених у письмовому відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Згідно витягу з Наказу начальника УМВС України у Вінницькій області № 192 о/с від 30.09.2013 року ОСОБА_1, підполковника міліції, старшого слідчого в особливо важливих справах організаційно-методичного відділу слідчого управління УМВС України у Вінницькій області, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил, та було встановлено вислугу років на день звільнення у календарному обчисленні - 21 рік 01 місяців 29 днів.

Підставою звільнення позивача з міліції саме через хворобу, стало свідоцтво про хворобу від 13.09.2013 року № В-691 видане військово-лікарською комісією УМВС, відповідно до якої у позивача було виявлено захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та згідно якої він визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Відповідно до Протоколу за пенсійною справою - НОМЕР_2 (МВС) від 01.10.2013 року, ОСОБА_1 з 11.10.2013 року по 31.03.2016 рік призначено пенсію за вислугу років, основний розмір пенсії - 53% грошового забезпечення.

Згідно з перерахунком пенсії, проведеним 11.05.2016 року, позивачу перераховано з 01.01.2016 пенсію за вислугу років, основний розмір пенсії - 53% грошового забезпечення, підстава перерахунку - рішення суду, строк закінчення виплати пенсії довічно.

20.11.2018 року, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії з 20.11.2018 року за вислугою років у розмірі 58 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Разом із тим, листом від 05.12.2018 року № 2433/Ф-12 відповідач повідомив про те, що правові підстави для здійснення нарахування та виплати пенсії в розмірі 58 % відповідних сум грошового забезпечення відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року(далі - Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( в редакції станом на час призначення пенсії 01.12.2008 р.) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналізуючи наведену норму, слід дійти висновку, що визначальним критерієм для встановлення розміру пенсії (50% чи 55% відповідних сум грошового забезпечення ) є підстава звільнення особи з військової служби. Зокрема, пенсія в розмірі 55% встановлюється звільненим військовослужбовцям виключно у двох випадках: звільнення у відставку за віком або звільнення у відставку за станом здоров'я. При цьому суд зазначає, що така підстава звільнення повинна бути зазначена у наказі про звільнення.

Позивач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року та призначено пенсію за вислугу років.

Відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» 2232-XII від 22.03.1992 року звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року (далі Положення №114) визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Згідно із п.62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обов'язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

В п.3 ч.1 ст.22 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року визначено, що граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років. Тобто, граничний вік перебування на військовій службі у званні підполковника міліції встановлено для позивача до 50 років.

Відповідно до п.64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад; г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі; д) через службову невідповідність; є) за порушення дисципліни; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; з) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації); и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; і) у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку; ї) у зв'язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу у відставку врегульоване п.65 Положення №114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 30.09.2013 року був звільнений зі служби в запас Збройних Сил України через хворобу за п.п. «б» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а не у відставку через хворобу за п.п. «б» п.65 вказаного Положення.

Тому у відповідача не було підстав призначати позивачу пенсію у розмірі 58% грошового забезпечення, оскільки з урахуванням вислуги років позивача розмір пенсії, виходячи з 58% відповідних сум грошового забезпечення, може призначатися лише особам, звільненим з військової служби у відставку.

Доводи позивача про те, що право на призначення пенсії у розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення має особа, яка звільнена зі служби на підставі п. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, а саме через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, суд вважає безпідставними, оскільки Закон № 580-VIIIнабув чинності з 07.11.2015 року, тобто після звільнення позивача зі служби, не має зворотної дії в часі і ним, чи іншими законами не передбачено зміни формулювання підстав звільнення зі служби співробітників міліції, які були звільнені до набрання чинності цим законом і відповідного перерахунку пенсії.

Доводи викладені позивачем у відповіді на відзив про звуження змісту та обсягу досягнутих соціальних гарантій із внесенням змін до законів у даному випадку безпідставні, оскільки фактично звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії не відбулось. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. Відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.

Суд вважає, що рішення пенсійного органу стосовно позивача у цій справі узгоджується з принципом верховенства права, який гарантований статтею 8 Конституції України.

Рішення пенсійного органу стосовно позивача у цій справі ґрунтується на положеннях чинного закону, відступ від якого напряму б суперечив частині другій статті 19 Конституції України.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: вул. проїзд 1-й Товариський, 2, м. Вінниця, Вінницька область, 21023);

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул.. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21000).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 21.03.19

Суддя Чернюк Алла Юріївна