Справа № 0440/5397/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2018 року Справа № 0440/5397/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) у вигляді відмови призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за віком, відповідно до п.б) ч.1 ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з часу досягнення позивачем віку 55 років;
- зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за віком. відповідно до п.б) ч.1 ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення, починаючи з 15.12.2017р., тобто з дня досягнення позивачем віку 55 років.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що дії відповідача щодо невизнання загального трудового стажу позивача є протиправними на підставі наступного.
Так, позивач вказує, що загальний стаж його роботи складає - 29 років 7 місяців. Посилаючись на п.б) ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" позивач пояснює, що у зв'язку із досягненням ним віку 55 років та наявності в нього необхідного стажу роботи за Списком №2, він має право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Ухвалою суду від 20.07.2018р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
Позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви шляхом надання відповідних документів.
Ухвалою суду від 14.09.2018р. справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, за змістом якого проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначивши що оскільки у позивача відсутній страховий стаж роботи 26 років 6 місяців, що передбачено законодавством.
Відповідач пояснює, що згідно записів трудової книжки позивача в період роботи з 13.02.1989 року в ОП "Дніпропетровськавтомотосервіс" ОСОБА_1 працював на Вільногірській дільниці, звільнений за переведенням у ВАТ "ДАС" з 08.10.1993 року запис про звільнення не завірений печаткою, запис про прийом на роботу у ВАТ "ДАС" не відповідає вимогам пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.
Також, відповідач вказує, що відповідно до довідки від 18.05.2018 року №110, виданої ПРАТ "Дніпропетровськ-авто" ОСОБА_1 працював у Дніпродзержинській станції технічного обслуговування автомобілів ОП "Дніпропетровськавтомотосервіс" з 16.02.1989 року по серпень 1989 року включно. Враховуючи викладене, за час роботи у Дніпропетровському обласному підприємстві "Автосервіс" з 16.02.1989 року по 08.10.1993 року до стажу позивача зараховано період з 16.08.1989 року по 10.01.1989 року. Період роботи з 16.08.1989 року по 10.01.1995 року неможливо зарахувати до страхового стажу.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 досягнувши віку 55 років та маючи необхідний пільговий стаж роботи за Списком №2 в розмірі 12 років 6 місяців звернувся із заявою до відповідача, щодо призначення пенсії на пільгових умовах.
Листом від 19.06.2018 року №777/03-12/26, відповідач відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах посилаючись на відсутність необхідного страхового стажу (а.с.12).
Не погодившись з діями та рішеннями відповідача позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України (ч. 1 ст. 46 Конституції України).
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII.
Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України (стаття 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Відповідно до частин першої, третьої статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно норми ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Таким чином, інші документи, застосовуються для встановлення трудового стажу лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно п. б) ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок.
Таким чином, для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 позивачу необхідно мати 12 років 6 місяців роботи за Списком №2 та загального стажу роботи не менше 26 років 6 місяців.
Судом встановлено, що у позивача в наявності трудова книжка серії БТ-I №3997634 від 04.12.1979 року, яка надавалась відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, проте відповідачем відмовлено з підстав:
- запис про звільнення не завірений печаткою;
- запис про прийом на роботу у ВАТ ДАС не відповідає вимогам пункту 2.14 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 (Далі - Інструкція №58).
Згідно п.п. 2.4 п. 2 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Крім того, відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" №301 від 27.04.1993 року відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Отже, з вищенаведеного вбачається, що відповідальним за заповнення трудової книжки, в тому числі і внесення до неї записів про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, є підприємство - роботодавець.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що реалізація соціальних прав позивача, зокрема, на призначення та отримання пенсії, не може залежати від дій колишнього роботодавця, що виразилась у неналежному заповненні трудової книжки.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що це не може бути підставою для відмови позивачу для врахування трудового стажу для призначення пенсії, оскільки внесення записів до трудової книжки не здійснювалось позивачем.
До того ж, належність трудової книжки серії БТ-I №3997634 від 04.12.1979 року ОСОБА_1 відповідач під сумнів не ставить.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід бюджету.
Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у вигляді відмови призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком, відповідно до п.б) ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з часу досягнення позивачем віку 55 років.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова