Справа № 307/3685/18
Суддя: Сойма М. М.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/3685/18
Провадження № 2-а/307/6/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., з участю позивача ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 2 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3, де третя особа: Тячівський ВП ГУНП в Закарпатській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №533887 від 26 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського СРПП № 2 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3, де третя особа: Тячівський ВП ГУНП в Закарпатській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №533887 від 26 листопада 2018 року та закриття провадження по справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він 25 листопада 2018 року о 23 год. 25 хв. керував транспортним засобом CHRISLER, номерний знак 9В52174, і у м. Тячів зупинив свій транспортний засіб на 5 хвилин для висадки пасажира біля місця для стоянки інвалідів. В цей час його автомобіль обступили працівники патрульної поліції та звинуватили його у тому, що він здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 7.17 ПДР України, чим порушив п. 8.4 (в) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 122 КУпАП та постановою від 26 листопада 2018 року на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 гривень. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконне, необґрунтоване та недоведене, а постанова підлягає скасуванню з тих підстав, що поліцейський не роз»яснив йому права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст.ст. 307, 308, 268, 287-289 КУпАП, відмовив йому у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи для залучення адвоката, постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення та до справи не долучено відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, постанова містить виправлення, заповнена нерозбірливим почерком та містить посилання на дорожній знак 7.17 ПДР, який в чинних правилах відсутній. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, а тому провадження по даній справі слід закрити. У поданих позивачем поясненнях до позовної заяви просить звільнити його від адміністративної відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та пояснив, що 25 листопада 2018 року біля 23 години він їхав на автомобілі CHRISLER, номерний знак 9В52174, була погана видимість і в м. Тячів по вул. Незалежності біля будівлі суду він не помітив вказаний дорожній знак призначений для стоянки автомобілів осіб з інвалідністю та зупинився, щоб спитати прізвище поліцейського, який його цього вечора вже зупиняв в м. Тячів по вул. Леонтовича і між ними виник спір, внаслідок якого він був дуже схвильований і, побачивши патрульний автомобіль, він вирішив підійти до поліцейського, щоб з»ясувати його особу. Просить вимоги позову задовольнити.

Відповідач поліцейський СРПП № 2 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову не визнав та пояснив, що того вечора позивач на своєму автомобілі CHRISLER, номерний знак 9В52174, в м. Тячів здійснив зупинку спочатку на пішохідному переході, а потім здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 7.17 ПДР в місці для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак Водій з інвалідністю. Після вчинення даного правопорушення позивач намагався втекти з місця події та вчинив злісну непокору працівникам поліції. Доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП є також фотознімок зроблений ним на місці вчинення правопорушення, на якому чітко видно, що автомобіль позивача перебуває в зоні дії знаку стоянки транспортних засобів для осіб з інвалідністю. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області в судове засідання не з»явився з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому, суд вважає, що справу слід розглянути у його відсутності на підставі ст. 205 КАС України та письмових доказів, що є в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 26 листопада 2018 року поліцейським СРПП № 2 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 533887, якою до ОСОБА_4 (позивача) застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 020,00 грн. відповідно до ч. 5 ст.122 КУпАП України.

Підставою прийняття зазначеної постанови стали наступні обставини, встановлені відповідачем: ОСОБА_4 25 листопада 2018 року о 23 год. 25 хв., керуючи транспортним засобом CHRISLER, номерний знак 9В52174, м. Тячів по вул. Незалежності здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 7.17, чим порушив п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 7.17 розділу 33 «Дорожні знаки» встановлює наступне: "Особи з інвалідністю" означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак Водій з інвалідністю відповідно до вимог цих Правил, а пункт 5.38 розділу 33 «Дорожні знаки» регламентує наступне: "Місце для стоянки". Застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Тобто, зазначеними нормами передбачено, що в зоні дії дорожього знаку 7.17 ПДР місце для стоянки транспортних засобів призначене лише для мотоколясок та автомобілів, на яких установлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підтвердження обґрунтованості та законності оскаржуваної постанови відповідачем в якості доказу надано фототаблицю, на якій відображено правопорушення, яку досліджено в судовому засіданні.

Із фототаблиці вбачається, що автомобіль CHRISLER, номерний знак 9В52174, яким керував ОСОБА_1 та на якому не установлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», здійснив стоянку в місці призначеному для стоянки транспортних засобів - мотоколясок та автомобілів, на яких установлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», чим, як вірно зазначено в оскаржуваній постанові, порушено п. 8.4 «в» ПДР, тобто, вимогу заборонного знаку. Інших автомобілів, які порушили вимогу вказаного дорожнього знаку, у наведеному фотознімку не зафіксовано.

Встановленими обставинами спростовуються твердження позивача про непорушення ним Правил дорожнього руху. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 77 КАС України обовязок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підстави позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

В спірному випадку позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Що стосується посилання позивача на відсутність доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення з огляду на відсутність в оскаржуваній постанові відомостей щодо технічного засобу для здійснення фотофіксації та/або відеозапису, то суд вважає з цього приводу за необхідне зазначити про відсутність у поліцейських обовязку вносити до постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відомостей про технічний засіб, яким велась фото- чи відео- зйомка.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395) і не передбачає внесення до постанови про накладення адміністративного стягнення відомостей про технічний засіб фото- чи відео- фіксації. Такі відомості зазначаються у постанові, яка виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме в автоматичному режимі.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 у справі №536/583/17, висновки якого мають враховуватись судами при виборі та застосуванні норм права.

Що стосується посилання позивача як на підставу позовних вимог на ті обставини, що розгляд справи відповідачем відбувся з порушенням вимог, встановлених статтею 268 КУпАП, зокрема, що не задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи для можливості скористатися послугами адвоката, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 258 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється саме безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу.

Окрім того, суд звертає увагу, що Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, на яке посилається позивач як на підставу позовних вимог, приймалось до внесення Законом України від 14 липня 2015 року №596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», змін у статтю 258 КУпАП, а тому не може застосовуватися у правовідносинах, що виникли після набрання чинності зазначеними змінами.

Отже, встановлені обставини в їх сукупності свідчать про обґрунтованість доводів відповідача про порушення позивачем вимог пп. «в» п.8.4 ПДР України, що вказує на законність притягнення позивача до відповідальності згідно ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 5-9, 72-77, 243-246, 286 КАС України, ч. 5 ст. 122, 251, 252, 258, 283 КУпА , суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 2 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3, де третя особа: Тячівський ВП ГУНП в Закарпатській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №533887 від 26 листопада 2018 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації с. Грушово, вул. Борканюка, 38, Тячівського району, Закарпатської області.

Відповідач: поліцейський СРПП № 2 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3.

Третя особа: Тячівський ВП ГУНП в Закарпатській області, місце розташування м.Тячів, вул. Нересенська, 1, Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 07 березня 2019 року.

Суддя Тячівського

районного суду Закарпатської області: ОСОБА_5