Справа № 440/356/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/96/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представників відповідача Мандзі В.І., Левицької Г.І.,

Страхоцької О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Бродівського об'єднання Управління Пенсійного фонду України Львівської області на рішення Буського районного суду Львівської області від 18 січня 2018 року (прийняте у м. Буськ суддею Мельником С. Р.; складене у повному обсязі 18 січня 2018 року) в адміністративній справі №440/356/17 за позовом ОСОБА_5 до Бродівського об'єднання Управління Пенсійного фонду України Львівської області, Державної казначейської служби України визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Буського районного суду Львівської області із вказаним позовом та, з уточненнями позовних вимог, просив:

- визнати незаконними і такими, що порушують права та чинне законодавство, дії управління Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області (далі - УПФУ в Буському районі, Управління) з невиплати йому недоотриманої пенсії його матері ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2;

- покласти на відповідача обов'язок сплатити йому моральну компенсацію за понесені моральні та фізичні страждання через незаконні дії відповідача в розмірі 3000000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у квітні 2016 року, після смерті матері, він звернувся до УПФУ в Буському районі за виплатою недоотриманої пенсії та допомоги на поховання. На його звернення допомогу на поховання йому було виплачено, а пенсійні виплати не було виплачено, з мотивів необхідності отримання пенсійної справи з тимчасового окупованої Автономної Республіки Крим.

Вважав, що Управління діяло неправомірно, оскільки повинно було за вимогами законодавства витребувати електронну пенсійну справу із державного підприємства «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України» та після її отримання виплатити йому недоотриману пенсію ОСОБА_6 з моменту припинення виплат Україною в 2014 році. А витребування паперової пенсійної справи законодавством не передбачено.

Виплативши йому у вересні 2017 року заборгованість за недоотриманою пенсією в розмірі 126 180 грн 03 коп, відповідач фактично визнав неправомірність своїх дій з приводу тривалої безпідставної невиплати йому вказаної суми.

Позовні вимоги в частині відшкодування моральної школи, крім зазначеного, також обґрунтовував тим, що відповідач систематично, протягом кількох місяців, внаслідок порушення Конституції та законодавства України, прийняття рішень на підставі нікчемних документів та абсурдного твердження про нібито звернення ОСОБА_6 до ПФ РФ після її смерті, демонстрував зневагу до його покійної матері, чим йому були завдані душевні страждання.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 18 серпня 2017 року проведено заміну первинного відповідача - УПФУ в Буському районі на його правонаступника - Бродівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі - Бродівське ОУПФУ).

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 18 січня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії Бродівського ОУПФУ з невиплати ОСОБА_5 недоотриманої пенсії його матері ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з березня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, з квітня 2016 року по вересень 2017 року включно - тобто протягом 1 року і 5 місяців.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило Бродівське ОУПФУ, яке вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесене з порушенням норм процесуального права щодо законності та обгрунтованості судового рішення, а також при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову і прийняти нову постанову, якою відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що є підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Крім того, Бродівське ОУПФУ не є тим органом, який уповноважений проводити нарахування та виплату пенсії особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а ОСОБА_6 не перебувала на пенсійному обліку у відповідача, тому законодавчо визначених підстав для виплати позивачу пенсії померлої матері у відповідача не було. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження заподіяння йому Управлінням моральної шкоди, не довів причинного зв'язку між діями Управління та спричиненням йому фізичних і моральних страждань.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року апеляційну скаргу Бродівського ОУПФУ задоволено частково.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 18 січня 2018 року у цій справі скасовано, а провадження у справі закрито на підставі частини першої статті 319 та пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Не погодившись із цією постановою, позивач оскаржив її в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 23 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у справі № 440/356/17 скасовано.

Справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просять апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_5 є сином ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 Його мати була внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим, де вона отримувала пенсію за віком до березня 2014 року.

07.11.2014 ОСОБА_6 перемістилась з тимчасово окупованої території.

У квітні 2016 року, після смерті ОСОБА_6, позивач звернувся до Управління за виплатою недоотриманої пенсії та допомоги на поховання. Допомогу на поховання було сплачено після його звернення, а пенсійні виплати не сплачувались.

У вересні 2016 року позивач звернувся до Управління із заявою, у якій просив повідомити причини несплати йому недоотриманої пенсії.

Листом від 26 вересня 2016 року Управління відповіло йому, що з 01 січня 2015 року виплату пенсій особам, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим або м. Севастополя та перебувають на обліку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання, можливо проводити за наявності паперової пенсійної справи та атестату про останній місяць виплати пенсії за попереднім місцем отримання пенсії. Також повідомлялось, що до пенсійних органів Російської Федерації направлено запит про отримання паперової пенсійної справи ОСОБА_6, без якої здійснити виплати неможливо.

27 грудня 2016 року Управління письмово повідомило позивача про надходження паперової пенсійної справи його матері з РФ. Згідно супровідного листа до цієї справи, пенсія ОСОБА_6 виплачена в тимчасово окупованому Криму по 01 серпня 2016 року, а тому Управління не має підстав для виплати недоотриманої пенсії.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

На виконання доручення Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) від 08.08.2017 за № 11586/Д-11 та листа Головного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі - ГУ ПФУ Львівської області) від 13.09.2017 № 10519/02-38 Управлінням провело нарахування пенсії ОСОБА_6 за період з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2016 року.

У вересні 2017 року, на виконання доручення ПФУ від 19 вересня 2017 року, проведено виплату нарахованої пенсії в розмірі 126 180,03 грн ОСОБА_5

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідно до довідки від 28.01.2016 № 01-5145, виданої Департаментом соціального захисту населення Львівської обласної держаної адміністрації, ОСОБА_6, 1957р.н., зареєстрована в базі громадян, які переселилися з АР Крим, м. Севастополя та південно-східних областей України з 28 січня 2016 року.

А відповідно до довідки №, виданої управління соціального захисту населення Буської РДА, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, взято на облік як внутрішньо переміщену особу 29 січня 2016 року.

За приписами частини третьої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» громадяни пенсійного віку, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Згідно із частиною першою статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до статті 1227 ЦК суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, передаються членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до абзацу другого пункту 1.5розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1; зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, заява про виплату недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

Відповідно до пункту 2.26 розділу ІІ цього Порядку для виплати недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

А відповідно до пункту 4.10 розділу IV Порядку не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням.

Всупереч зазначеному, відповідач добровільно та своєчасно не виплатив позивачу недоотриману його матір'ю пенсію, а такі нарахування та виплата були здійснені лише на виконання доручення ПФУ від 08.08.2017 №11586/Д-11, листа ГУ ПФУ Львівської області від 13.09.2017 №10519/02-38 та доручення ПФУ від 19.09.2017 у вересні 2017 року, при тому, що він звертався до Управління із заявою про виплату недоотриманої пенсії ще у квітні 2016 року.

Оскільки ОСОБА_6 була внутрішньо переміщеною особою з Автономної Республіки Крим, тому запит її пенсійної справи з тимчасово окупованої АРК та використання відомостей, отриманих з тимчасово окупованої території, є незаконним, порушує права особи та свідчить про невірне застосування норм права.

Органи ПФУ з моменту звернення позивача за виплатою недоотриманої пенсії повинні були діяти в рамках чинного законодавства, а саме: зробити запит електронної пенсійної справи до державного підприємства «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України» та після отримання цієї справи виплатити йому недоотриману пенсію ОСОБА_6

Відповідно до положень частини другої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (у редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов?язковими для держав-учасниць Конвенції, якою є й Україна.

Тому, суд у своїй діяльності має враховувати прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди; тобто в разі порушення майнових або цивільних прав середня, нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Так, рішенням від 27.07.2004 р. у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції повинна містити перелік претензій та має бути подана письмово разом з відповідними підтверджуючими документами чи свідоцтвами, «без наявності яких [Суд] може відхилити вимогу повністю або частково». Суд не розглядав питання щодо матеріальної шкоди, оскільки заявник не обґрунтовував таку шкоду. Проте Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. Проте розмір заявленої суми надмірний. Об'єктивно оцінюючи ситуацію, як цього вимагає стаття 41 Конвенції, Суд на відшкодування моральної шкоди присудив заявнику компенсацію меншу за ту, що була ним заявлена, проте об'єктивно визначив суму до стягнення з урахуванням розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на очевидний характер протиправності бездіяльності пенсійного органу, тривалий характер порушення, суд дійшов висновку про безумовну наявність факту душевних переживань у позивача, а отже і заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем його прав, а також права позивача на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої йому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому присудив з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

У рішенні в справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (пункт 37 рішення, скарга № 42255/04) від 01.07.2010 ЄСПЛ зазначив: «Суд нагадує свою незмінну позицію про те, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс», тому позивачу не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника розмір моральної шкоди має визначатися судом в межах справедливого розгляду конкретної справи.

При цьому колегія суддів також враховує і те, що відповідно до частини п'ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у цій справі, Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2018 року зазначив, що порушене право позивача суб'єктом владних повноважень не відновлено у повному обсязі, а лише було вчинено дії щодо нарахування та виплати позивачу пенсії його матері після його звернення з адміністративним позовом. Отже, з квітня 2014 року по вересень 2017 року очевидний триваючий характер порушення прав позивача, про що він наголошував, вимагаючи моральну компенсацію за понесенні моральні та фізичні страждання через протиправні дії відповідача.

Незаконність дій відповідача з відмови у виплаті пенсії не залежить від фактичної виплати недоотриманої пенсії, а тому предметом розгляду справи залишається незаконність дій УПФ України з невиплати позивачу недоотриманої пенсії його матері ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Бродівського об'єднання Управління Пенсійного фонду України Львівської області залишити без задоволення, а рішення Буського районного суду Львівської області від 18 січня 2018 року в адміністративній справі № 440/356/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов
Постанова складена у повному обсязі 22 березня 2019 року.