Справа № 420/6661/18
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6661/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Одеса

У залі судових засідань № 18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 (за ордером)

представника відповідача - не з'явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою Приватного підприємства «ПАТРІОТ» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося Приватне підприємство «ПАТРІОТ» з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС в Одеській області від 15.11.2018 року №, №.

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу відповіді на відзив.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В позові позивач посилається на необґрунтованість висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, оскільки обєкти нерухомості позивача належать до будівель промисловості та не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, а тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Крім того, відповідач, в порушення п. п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України застосував положення ст. 266 ПК України нарахувавши позивачу за 2015 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, при тому, що даний податок можливо застосувати не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2015 роком), тобто не раніше 2016 року.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, з відзиву на позовну заяву (аркуші справи 150-152) вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки згідно наданих до перевірки документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних, підприємство займалося виключно наданням в оренду приміщень та відшкодуванням витрат за спожиту електроенергію, воду, транспортування (використання) газу. Всі підстави для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зазначені в акті перевірки та ґрунтуються на вимогах законодавства.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Приватного підприємства «ПАТРІОТ» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приватне підприємство «ПАТРІОТ» знаходиться на обліку як платник податків в ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, є платником податку на додану вартість, податку на прибуток, податку на доходи найманих працівників, єдиного внеску, військового збору, збору за спеціальне використання води, орендної плати за землю, за даними ЄДРПОУ здійснює діяльність з виробництва паперових канцелярських виробів, брошурувально-палітурної діяльності і надання повязаних із нею послуг, складського господарства, будівництва житлових і нежитлових будівель, надання в оренду й експлуатації власного чи орендованого нерухомого майна, консультування з питань комерційної діяльності й керування, тощо.

ГУ ДФС в Одеській області в період з 25.10.2018 року по 31.10.2018 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП «ПАТРІОТ» з питань правильності обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, за результатами якої складений акт перевірки №000821/15-32-14-08/31427936 від 06.11.2018 року (аркуші справи 16-20).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем п. п. 266.1.1 п. 266.1, п. п. 266.2.1 п. 266.2, п. п. 266.3.1, 266.3.3 п. 263.3 ст. 266 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 317564,28 грн. за 2015-2017 роки, п. п. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України в частині не подання податкової звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2016 роки та несплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітні періоди 2015, 2016, 2017 роки.

На підставі виявлених порушень, ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2018 року, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 510 грн. (аркуш справи 23) та податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2018 року, яким позивачу збільшена сума грошового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 317564 грн. та за штрафними санкціями на суму 79391 грн. (аркуш справи 22).

Позивач не погодився із правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень та звернувся до суду з цим позовом.

Висновки акту перевірки ґрунтуються на тому, що за позивачем зареєстроване право власності на нерухоме майно та згідно наданих до перевірки документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних, ПП «ПАТРІОТ» протягом 2015-2017 років займалося виключно наданням в оренду приміщень та відшкодуванням витрат за спожиту електроенергію, воду, транспортування (використання) газу, позивач не є підприємством промисловості а тому обєкти нерухомості, що йому належать є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, однак позивачем податок не сплачений та звітність з цього податку не подавалася.

Суд вважає висновки податкового органу не обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.

З наданих до суду доказів, зокрема, свідоцтва про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил №15001672 від 14.01.2010 року, свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі фабрики картонно-паперових виробів (І черга будівництва) від 14.09.2011 року, витягу про державну реєстрацію прав від 05.12.2011 року, технічного паспорту від 14.06.2011 року №49 нет-161-5683 вбачається, що відповідач є власником нежитлових будівель поліграфічного корпусу, корпусу допоміжної служби, трансформаторної підстанції за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 15-а з призначенням «фабрики картонно-паперових виробів», які відповідно до Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, належать до будівель промисловості (група 125, клас 1251) (аркуші справи 25-31).

Відповідно до положень п. п. 266.1.1 п. 266.1, п. п. 266.2.1 п. 266.2, п. п. 266.3.1, 266.3.3 п. 266.3, п. п. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого обєкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий обєкт.

Платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

При цьому, відповідно до п. п. «є» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Таким чином, враховуючи, що обєкти нерухомого майна, які належать позивачу є обєктами промисловості, вони не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Податковий орган в акті перевірки робить висновок про те, що позивач не є промисловим підприємством, а тому до обєктів нерухомого майна, які йому належать не можуть бути застосовані положення п. п. «є» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, однак суд не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до Національного класифікатору України (Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010) економічна діяльність це процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар'єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Позивачем надано до суду докази, які свідчать що позивач мав в наявності протягом 2015-2017 років робочу силу в кількості 9-10 осіб (аркуш справи 62), на балансі підприємства рахуються основні засоби для виробництва виробів з металопластику, що підтверджується бухгалтерською довідкою від 17.12.2018 року, видатковими накладними та договорами купівлі-продажу обладнання, а також субліцензійним договором на надання права використання компютерної програми «Розрахунок конструкцій» для проектування та розрахунку вікон і дверей (аркуші справи 60-61).

Крім того, позивачем надано до суду докази, зокрема, видаткові накладні, договори поставки, які підтверджують придбання сировини для виготовлення метало-пластикових виробів (аркуші справи 63-114), а також укладення угод поставки цих виробів з термінами поставки перший квартал 2019 року (аркуші справи 115-125).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач за допомогою належного йому устаткування відповідно до певних виробничих процесів перероблює сировину та матеріали, з яких виробляє продукцію, що фактично є процесом промислового виробництва та спростовує висновки податкового органу щодо не застосування до обєктів нерухомого майна позивача положення п. п. «є» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідно до ст. 8, 10 Податкового кодексу України (в редакції на 2015 рік) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Податок на майно є місцевим податком. Місцеві ради обовязково установлюють податок на майно, в частині, зокрема, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішенням Одеської міської ради від 21 січня 2015 року №6258-VI «Про встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» з 01.01.2015 року на території міста Одеса встановлений податок на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п. п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, прийняття рішення Одеською міською радою №6258-VI «Про встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» 21 січня 2015 року унеможливлює застосування цього податку у 2015 році та це рішення може бути реалізовано тільки починаючи з наступного бюджетного року, тобто з 2016 року.

Оскільки податок на майно запроваджений з ухваленням 28.12.2014 року Закону України №71-VIII, який набрав чинності 01.01.2015 року, суд враховує положення п. п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, які передбачають, що податкове законодавство України ґрунтується на принципі стабільності, тобто, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Таким чином, нарахування податковим органом позивачу податку на нерухоме майно за 2015 рік суперечить принципу стабільності та положенням п. п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України.

Щодо тверджень позивача про відсутність розрахунку податкових зобовязань, суд вважає, що ці обставини не впливають на правомірність або неправомірність самого податкового повідомлення-рішення, оскільки додається такий розрахунок до рішення за його наявності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак відповідачем не доведено висновки акту перевірки, не надано будь-яких доказів які б підтверджували здійснення позивачем протягом 2015-2017 років виключно діяльності з здавання в оренду приміщень, не має посилання на ті документи, з яких зроблений такий висновок та ці документи не надані до суду, не спростовані твердження позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги Приватного підприємства «ПАТРІОТ» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Приватного підприємства «ПАТРІОТ» (просп. Академіка Глушка, буд. 24, корп. Б, кв. 24, м. Одеса, 65019, ) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС в Одеській області від 15.11.2018 року №, № задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 15.11.2018 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 15.11.2018 року №.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ПАТРІОТ» (просп. Академіка Глушка, буд. 24, корп. Б, кв. 24, м. Одеса, 65019, ) сплачений судовий збір у розмірі 5961,97 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21.03.2019 року.

Суддя Л.І. Свида

.