Справа № 815/3318/17
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/3318/17
Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 вересня 2018 року по справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Ярмошевича Дениса Вікторовича, Юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб: Фонд державного майна України, Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору «Зелений мис» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Одеська міська рада, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - позивачі) звернулось до суду з адміністративним позовом, уточненим заявою про зміну позовних вимог від 01.09.2017 року, в якому заявила наступні позовні вимоги до Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Ярмошевича Дениса Вікторовича (надалі - відповідач-1) та Юридичного департаменту Одеської міської ради (надалі - відповідач-2):

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 індексний номер: 32981419 від 16.12.2016 року, щодо державної реєстрації права власності, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.12.2016 року №18093312, Фонду державного майна України на об'єкт нерухомого майна Санаторій «Зелений мис» загальною площею 5771,3 кв.м., адреса: 65037, м. Одеса, проспект Свободи, 101.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що спірне рішення прийнято на підставі рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року по справі №3/17-4225-2011, яким визнано за державою в особі Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9, код 00032945) право власності на вищевказані об'єкти нерухомого майна, однак цим судовим рішенням не було скасовано чи припинено право власності попереднього власника цього майна - ПрАТ «Укрпрофздоровниця», яке на момент прийняття спірного рішення мало всі необхідні документи на підтвердження свого права власності на це нерухоме майно.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14.09.2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи полягають в наступному.

06.12.2016 року відповідачем-1 за результатами розгляду заяви представника Фонду державного майна України Мацай О.А. від 12.12.2016 року №20017830 про державну реєстрації права власності було прийнято рішення про державну реєстрацію №32981419 та внесено запис №18093312 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право державної власності в особі Фонду державного майна України на об'єкт нерухомого майна - санаторій «Зелений мис», що розташований за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 101.

Дане рішення прийнято на підставі поданих заявником документів, а саме: рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року по справі №3/17-4225-2011 та листа господарського суду Одеської області від 09.12.2016 року №3/17-4225-2011/9750/2016.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року по справі №3/17-4225-2011 визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №902 від 27.12.2001 року «Про оформлення свідоцтва про право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на об'єкти нерухомого майна санаторію «Зелений мис», розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 101»; визнано незаконним та скасовано свідоцтво №015978 від 04.01.2002 року про право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на об'єкти нерухомого майна санаторію «Зелений мис» загальною площею 5771,3 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 101; визнано за державою в особі Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9, код 00032945) право власності на об'єкти нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв.м., зазначені у свідоцтві №015978 від 04.01.2002 року за адресою м. Одеса, проспект Свободи, 101.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення відповівдача-1 прийнято з дотриманням вимог законодавства і підстави для його скасування відсутні.

При цьому, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір по суті, виходив з того, що такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч.1 ст.2 КАС України, в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом).

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Наведені норми узгоджуються з положеннями ст.2, ст.4 та ст.19 КАС України (у редакції Закону №2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як убачається з матеріалів справи, протиправність дій та рішень відповідача-1, як суб'єкта, наділеного Законом України від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, позивач обґрунтовує тим, що при проведенні спірної реєстрації відповідач-1 не врахував наявність у позивача права власності на вищевказане нерухоме майно, яке зазначеним рішенням господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року по справі №3/17-4225-2011скасовано не було, що, на думку позивача, призвело до прийняття відповідачем-1 неправомірного рішення.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки наявність у позивача належним чином підтвердженого права власності на вищевказане нерухоме майно на момент прийняття відповідачем-1 спірного рішення.

Відтак, наявність правових підстав для проведення спірної реєстрації залежить від того, хто був належним власником вищевказаного нерухомого майна на час такої реєстрації. А таке питання було предметом дослідження зазначеного рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року по справі №3/17-4225-2011.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що спір про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за Фондом державного майна України права власності на санаторій «Зелений мис» загальною площею 5771,3 кв.м. по проспекту Свободи, 101 в м.Одеса, не є публічно-правовим.

Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному, зокрема, у постановах від 4 вересня та 28 листопада 2018 року (№823/2042/16, №823/1508/16 відповідно), за яким спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі прав є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін.

Водночас колегія суддів враховує той факт, що позивач в червні 2017 року звертався з аналогічним позовом до господарського суду Одеської області, ухвалою якого від 19.06.2017 року по справі №916/1422/17 було відмовлено у прийнятті позовної заяви через її непідсудність господарському суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав про порушення Україною Європейської конвенції з прав людини через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами.

Так, в рішенні від 09.12.2011 року у справі «Буланов та Купчик проти України» ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневолювала авторитет судової влади. Крім того ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (п.27-28, 38-40).

В рішенні від 01.12.2011 року у справі «Андрієвська проти України» ЄСПЛ визнав порушення п.1 ст.6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний суд України, натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд (п.13-14, 23, 25-26).

В рішенні від 17.01.2013 року у справі «Мосендз проти України ЄСПЛ вказав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (п.116, 119, 122-126). В рішенні від 21.12.2017 року у справі «Шестопалова проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз'яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (п.13, 18-24).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що за наявності набравшого законної сили рішення господарського суду Одеської області від 19.06.2017 року по справі №916/1422/17 про непідсудність такого спору господарському суду, прийняття по даній справі рішення про закриття провадження в адміністративній справі поставить під загрозу гарантоване Конвенцією право позивача на доступ до суду та на афективний засіб юридичного захисту.

За таких обставин даний спір повинен бути вирішений по суті адміністративним судом.

Вирішуючи даний спір по суті та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виходив з того, що, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою однією з підстав для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав, і визначені цим законом підстави для відмови у проведенні державної реєстрації за рішенням господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року по справі №3/17-4225-2011 у відповідача-1 були відсутні.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (надалі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.19 вказаного закону рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації прав.

Статтею 31-1 цього закону встановлені особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів.

Дана норма закону містить наступні положення:

- реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником (ч.1);

- державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення (ч.2);

- державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду (ч.3);

- інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України (ч.4).

Слід зазначити, що Закон України №1952 був доповнений статтею 31-1 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 року №1666-VIII (надалі - Закон №1666-VIII), який набув чинності з 02.11.2016 року, тобто до проведення спірної реєстрації.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1666-VIII визначений порядок дій державного реєстратора прав на нерухоме майно при проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Зокрема, пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень даного закону передбачено наступне:

« 1) до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов'язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.»

Таким чином, незважаючи на відсутність запровадженого порядку інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, прикінцеві та перехідні положення Закону №1666-VIII зобов'язували відповідача-1 перевірити факт наявності рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року по справі №3/17-4225-2011 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №594 від 08.09.2016 року встановлено обов'язок використання державним реєстратором під час вчинення реєстраційної дії відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, що відкриті для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади, щодо наявності в Реєстрі електронної копії такого рішення, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

Відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень підтверджується наявність в цьому реєстрі інформації про рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року по справі №3/17-4225-2011, яке набрало законної сили за результатами його апеляційного та касаційного перегляду.

Сторони даний факт також не заперечують.

Колегія суддів зазначає, що рішенням господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року по справі №3/17-4225-2011 вирішений спір щодо права власності на об'єкти нерухомого майна санаторію «Зелений мис», розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 101», шляхом скасування правовстановлюючого документу - свідоцтва №015978 від 04.01.2002 року про право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на цей об'єкт нерухомості та визнано право власності на цей об'єкт за державою в особі Фонду державного майна України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дане рішення суду господарського суду Одеської області згідно Закону №1952 є підставою для проведення державної реєстрації права власності на вказані об'єкти нерухомості за державою в особі Фонду державного майна України, і визначені Законом №1952 підстави для зупинення чи відмови у проведенні такої державної реєстрації відсутні.

Посилання позивача на те, що в резолютивній частині рішенні господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року по справі №3/17-4225-2011 відсутні вказівки про скасування чи припинення права власності на ці об'єкти попереднього власника - ПрАТ «Укрпрофздоровниця», колегія суддів вважає помилковими, оскільки цим судовим рішенням встановлена відсутність у ПрАТ «Укрпрофздоровниця» такого права.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.