Справа № 320/654/19
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2019 року 320/654/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання протиправної постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни, в якому просить суд:

- визнати протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 22.01.2019, виданої на підставі виконавчого напису №11873 від 10.12.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості в розмірі 29903,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований та проживає у місті Тараща Київської області, а відповідач діє лише в межах виконавчого округу міста Києва. Отже, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження відповідач перевищила свої повноваження, оскільки має право приймати до виконання виконавчі документи лише за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи в межах територіального округу, яким згідно з статтею 24 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" є територія міста Києва. Тому, відкривши провадження щодо особи, яка проживає за межами виконавчого округу міста Києва, відповідач вчинила протиправно, вийшла за межі наданих повноважень і з цих підстав винесена постанова підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що стягувачем було подано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку НОМЕР_1, відритого в Публічному акціонерному товаристві "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адрескою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4. Згідно з приписами статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Тому у даному випадку виконавчий документ було прийнято до виконання та відкрито виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника - коштів на рахунку боржника в банку у м. Києві.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 18.03.2019.

Також, вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк".

У судове засідання, призначене на 18.03.2019, учасники справи не з'явились.

Позивач у позовній заяві зазначив про можливість розгляду справи у разі його відсутності або його представника без його участі за наявними матеріалами справи.

18 березня 2019 року до суду через засоби електронного зв'язку від позивача надійшла заява від 15.03.2019, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності.

Також, у цей же день до суду через засоби електронного зв'язку від позивача надійшла заява від 18.03.2019 про перенесення розгляду справи на іншу дату після 08 квітня 2019 року.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами частини 4 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

При цьому, частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи те, що про дату, час та місце судового розгляду справи учасники справи повідомлялись належним чином та зважаючи на строк розгляду даної справи, встановлений частиною 4 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2, виданого Таращанським РВ ГУМВС України в Київській області 14 травня 1996 року.

10 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. звернено стягнення з громадянина України ОСОБА_1, який є боржником за кредитним договором №GP-6358261 від 14.05.2014, укладеним із АТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником усіх прав та обов'язків є ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", заборгованості за кредитним договором №GP-6358261 від 14.05.2014. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06 грудня 2017 року по 06 грудня 2018 року. Сума заборгованості складає 29473,79 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 18468,37 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 8546,32 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 2459,10 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 грн.; строкова заборгованість за комісією - 0 грн.; строкова заборгованість за процентами - 0 грн.

За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" стягнуто плату із стягувача - ПАТ "ПУМБ" в розмірі 430,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача.

Загальну сама, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ "ПУМБ" складає 29903,79 грн. (виконавчий напис №11873 від 10.12.2018).

16 січня 2019 року ПАТ "ПУМБ" звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. із заявою вих. №82132 про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса.

У заяві з посиланням на вимоги статей 3, 4, 5, 19, 24, 28, пункту першого частини першої статті 26 та частини другої статті 68 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач - ПАТ "ПУМБ" просив відкрити за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. за №11873 від 10.12.2018 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 коштів у розмірі 29903,79 грн.

У випадку встановлення доходу боржника (ОСОБА_1.) ПАТ "ПУМБ" просить звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення на стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

За відкриття виконавчого провадження стягувачем ПАТ "ПУМБ" сплачено авансовий внесок у розмірі 598,08 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру №57 від 15.01.2019.

На підставі заяви про примусове виконання рішення відповідачем 22.01.2019 відкрито виконавче провадження ВП №58095677 щодо примусового виконання виконавчого напису №11873 від 10.12.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з боржника ОСОБА_6 на користь ПАТ "ПУМБ" заборгованості у розмірі 29903,79 грн.

30 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. у виконавчому провадженні ВП №58095677 при примусовому виконанні виконавчого напису №11873, виданого 10.12.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Не погоджуючись із постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2019 ВП №58095677 з підстав її протиправності, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлено виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частиною 1 статті 27 Закону №1403-VIII встановлено, що фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону №1404-VIII право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Це означає, що Законами України "Про виконавче провадження" та "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено певні вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження.

При цьому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 25 Закону №1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 25 Закону №1403-VIII виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Для правильного з'ясування місця виконання приватним виконавцем виконавчих документів суд бере до уваги наступне.

Як вже зазначалося, стаття 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначає, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

При цьому, приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" визначено дві підстави для прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчих документів: 1) за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи; 2) за місцезнаходженням майна боржника. Ці підстави для прийняття виконавчих документів приватним виконавцем до виконання є окремими і в законі визначаються за критерієм їх віднесенням до особи чи до майна: 1) за місцезнаходженням особи боржника (фізичної чи юридичної); 2) за місцезнаходженням майна боржника.

Це означає, що приватний виконавець має передбачені законом повноваження відкривати виконавче провадження і за місцезнаходженням майна боржника, як про це вказує відповідач. Тому суд визнає, що твердження позивача щодо права приватного виконавця на відкриття виконавчого провадження виключно лише за місцезнаходженням особи боржника є помилковими і не відповідають дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2019 ВП №58095677, винесену щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №11873, вчиненого 10.12.2018 про стягнення з позивача на користь ПАТ "ПУМБ" заборгованості в сумі 29903,79 грн.

При цьому, підставою для оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2019 ВП №58095677, на думку позивача, є порушення відповідачем вимог щодо територіальної компетенції.

Для з'ясування наявності такої компетенції суду також необхідно перевірити чи знаходилося на території виконавчого округу відповідача майно боржника - позивача у цій справі.

Судом при цьому взято до уваги таке.

Так, згідно з приписами ст. 177 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У главі 13 Цивільного кодексу України (Речі. Майно) надано перелік речей та майна як об'єктів цивільних прав. У цій главі законодавцем розміщено статті 179, 190, 192.

Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до вимог статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 192 ЦК України ("Гроші (грошові кошти)") передбачено: законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, відповідно до цих норм ЦК України гроші (кошти) відносяться до категорії майна як об'єкта цивільних прав.

Згідно з вимогами пункту 1.27 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 №2346-III (далі - Закон №2346-III) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону №2346-III визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону №2346-III визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та коресподенстські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Отже, безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об'єктом права власності, що передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку.

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №905/3542/15.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, в частині шостій статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" зазначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що безготівкові кошти позивача, які перебувають на рахунку у банку, є об'єктом права власності і відносяться до категорії майна особи.

Частиною 4 статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходження грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах, про що також зазначається і в роз'ясненні Міністерства юстиції України від 11.06.2018 №23123/16620-33-18/20.5.1.

Зі змісту заяви про примусове виконання рішення за вих. №82132 судом встановлено, що представником стягувача адресу місця реєстрації боржника ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_1. Місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) зазначено таке: картковий рахунок НОМЕР_1, відкритий в АТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4.

Таким чином, на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №11873 місце знаходження майна боржника стягувачем вказувалося у межах виконавчого округу у місті Києві, а тому при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2019 ВП №58095677 відповідач керувалася тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в ПАТ "ПУМБ", є майном боржника, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи на території виконавчого округу у місті Києві.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача відкритого рахунку НОМЕР_1 у ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", суд дійшов висновку, що відкриваючи виконавче провадження ВП №58095677, відповідач діяла на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Враховуючи викладене, суд визнає, що відповідач, прийнявши рішення про відкриття виконавчого провадження, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, вірно застосувавши норми ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" і статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", та дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи було спростовано відповідачем. Натомість, відповідачем доведено суду правомірність та законність дій та рішень, що оскаржувалися позивачем.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 205, 229, 242-246, 250, 255, 268 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.