Справа № 200/2477/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 р. Справа№200/2477/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області, про визнання протиправними дій щодо несвоєчасного надання відповіді на запит від 20.12.2018 року, стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн., та зобовязання надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 міської ради Донецької області (надалі відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на запит від 20.12.2018 року;

- зобовязання надати відповідну інформацію на запит від 20.12.2018 року по суті запитуваних питань в повному обсязі;

- стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.;

- зобовязання надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

12 березня 2019 року до суду надійшла заява позивача про зменшення та уточнення позовних вимог, в якій останній просив визнати протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного надання відповіді на запит від 20.12.2018 року, стягнути моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., та зобовязати надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 20.12.2018 року в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до ОСОБА_2 міської ради Донецької області з інформаційним запитом про надання публічної інформації щодо кількості осіб, учасників бойових дій АТО, яких включено до Єдиного реєстру і які мають право на отримання безоплатно земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, порядковий номер позивача в черзі розподілу земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків і стан виконання заходу з розробки землевпорядної документації для відведення землі під індивідуальне будівництво учасникам АТО, проте відповідь отримав з порушенням законодавчо встановленого строку. Позивач вважає, що відповідачем порушено його право на доступ до публічної інформації, а тому у судовому порядку просить визнати протиправними дії із несвоєчасного надання відповіді на інформаційний запит.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року відкрито провадження у справі № 200/2477/19-а, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у пятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

07 березня 2019 року відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що запит позивача ОСОБА_2 міською радою отримано 26.12.2018 року, про що мається відмітка на самому запиті та підтверджується базою даних СЕД «АСКОД», в якій зареєстровано звернення ОСОБА_1 26.12.2018 року за №617. Департаментом по роботі з активами ради підготовлено відповідь від 03.01.2019 №472, яка направлена поштою. Звернень з приводу неотримання відповіді на свій запит позивач не направляв та не звертався з цього питання. Також відповідач зазначив, що з метою повноти розгляду звернення повторно направив відповідь листом від 01.03.2019 №26-12478-26.1, що підтверджується фіскальним чеком. Щодо відшкодування моральної шкоди відповідач вважає, що позивачем не обґрунтовано у чому вона полягає та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно. У звязку з викладеним, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

18 березня 2019 року від представника відповідача до суду надійшли пояснення на заяву про зменшення та уточнення позовних вимог, в яких зазначено, що ОСОБА_2 міською радою не вчинено протиправних дій, які б були спрямовані або можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача. Натомість, відповідач надав повну та ґрунтовану відповідь на запит заявника в строки, передбачені чинним законодавством, отже, у контексті тлумачення та правових підстав бездіяльність з боку ОСОБА_2 міської ради відсутня.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 20.12.2018 року звернувся в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» до ОСОБА_2 міської ради Донецької області з інформаційним запитом з питання надання інформації стосовно кількості осіб, учасників бойових дій АТО, яких включено до Єдиного реєстру і які мають право на отримання безоплатно земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, порядковий номер позивача в черзі розподілу земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків і стан виконання заходу з розробки землевпорядної документації для відведення землі під індивідуальне будівництво учасникам АТО (а.с. 7, 12).

Судом встановлено, що листом від 03.01.2019 року за № 472 позивачу підготовлена відповідь на звернення.

01.03.2019 року Маріупольска міська рада повторно направила на адресу позивача відповідь листом №26-12478-26.1, що підтверджується фіскальним чеком.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначив про те, що відповідачем були порушені його права на доступ до публічної інформації, оскільки, у передбачений законом строк, позивач відповідь на інформаційний запит від 20.12.2018 року не отримав і лише після відкриття провадження у даній адміністративній справі відповідач надіслав йому відповідь на запит. Позивач вважає, що ненадання відповіді у передбачений законом строк на його інформаційний запит порушенням його права на отримання своєчасної відповіді, яке встановлене Законом України «Про доступ до публічної інформації», що стало підставою для звернення до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно частини 5, частини 7 статті 6 наведеного вище Закону, не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

У відповідності до вимог статті 10-1 вказаного Закону, публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобовязані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.

Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обовязковим посиланням на джерело отримання такої інформації.

Публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; 2) фізичні особи (субєкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; 3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом; 4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

На підставі статті 12 вказаного Закону, суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 13 вищенаведеного Закону, передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобовязані, зокрема надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Порядок оформлення запитів на інформацію визначено статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина 1 статті 19 вказаного Закону).

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Відповідно до частини 5 статті 19 Закону запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Строк розгляду запитів на інформацію врегульований статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації, згідно з частиною першою якої розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження (частина 4 статті 20 вказаного Закону).

Судом встановлено, що 20.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 міської ради Донецької області з інформаційним запитом. Вказаний запит відповідає вимогам щодо форми та змісту запиту, визначених статтею 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації».

Запит позивача від 20.12.2018 року ОСОБА_2 міською радою зареєстровано 26.12.2018 року за №472, що підтверджено матеріалами справи.

З урахуванням того, що позивачем було оформлено належний запит про надання інформації, направлений до розпорядника запитуваної інформації, що узгоджується із вимогами Закону України «Про доступ до публічної інформації», у відповідача виник обовязок щодо надання відповіді на цей запит. При цьому, відповідь на запит повинна бути надана не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, а отже останнім днем надання відповіді на вказаний запит позивача від 20.12.2018 року № 853, з урахуванням святкових днів, є 03.01.2019 року.

Судом встановлено, що 03.01.2019 року ОСОБА_2 міською радою підготовлена відповідь на запит ОСОБА_1

Разом з цим, відповідач у відзиві на позов зазначив, що направив поштою відповідь від 03.01.2019 року, проте доказів такого надіслання суду не надано.

01.03.2019 року за № 26-12478-26.1 відповідач, як зазначив, повторно, на адресу позивача направив лист стосовно інформаційного запиту позивача від 20.12.2018 року, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта».

Проте, враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів надіслання відповіді від 03.01.2019 року позивачу, а надані докази надіслання відповіді на запит лише від 01.03.2019 року, суд виходить з того, що відповідь надана з пропуском строку.

Разом з тим, суд не приймає посилань відповідача на реєстрацію вхідної і вихідної кореспонденції в базі даних СЕД «АСКОД» та як доказ надіслання позивачу зареєстрованої в цій базі відповіді від 03.01.2019 року як вихідної кореспонденції, оскільки зазначена електронна база впроваджена для впорядкування робочого процесу ради та не може бути доказом фактичного надіслання вихідної кореспонденції.

На підставі викладеного, оскільки відповідь на запит позивача від 20.12.2018 року на інформацію ОСОБА_2 міською радою Донецької області фактично надано листом від 01.03.2019 року за № 26-12478-26.1, отже з порушенням строків надання відповіді на запити встановлених статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд вважає протиправним несвоєчасне надання ОСОБА_2 міською радою Донецької області відповіді на запит ОСОБА_1 від 20.12.2018 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Так, частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав.

Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн. суд зазначає наступне.

Положеннями ст.56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цю частину позовних вимог позивач мотивував тим, що він є учасником бойових дій, багатодітним батьком і має законне право та нагальну необхідність в отриманні земельної ділянки для індивідуального будівництва. Натомість неправомірні дії відповідача призводять до того, що доводиться втрачати свій час та нерви на судовий процес для відновлення порушеного права, що негативно відбивається на психоемоційному стані позивача.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди внаслідок протиправної поведінки відповідача, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправними дій відповідача стосується виключно меж застосування законодавства, у той час як моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Щодо вимоги про зобовязання відповідача надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд зазначає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду. Крім цього, враховуючи обставини даної справи, а також предмет заявленого адміністративного позову, вимога про зобов'язання суб'єкта владних повноважень подати звіт про виконання даного судового рішення задоволенню не підлягає.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання протиправними дій щодо несвоєчасного надання відповіді на запит від 20.12.2018 року, стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн., та зобовязання надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії ОСОБА_2 міської ради Донецької області щодо несвоєчасного надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 20.12.2018 року.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Повний текст рішення складено та підписано 20 березня 2019 року.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Чучко В.М.