Справа № 160/1627/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Справа № 160/1627/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук Борисенко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
19.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 листопада 2018 року;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768, 40 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку у Управлінні Пенсійного фонду України в Чечелівському районі міста Дніпропетровська та отримує пенсію за віком. З 01.11.2018 року відповідачем було зупинено виплату пенсії позивачу. Позивач вважає бездіяльність відповідача, щодо невиплати пенсії з 01.11.2018 року такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у звязку з чим просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
19.02.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
13.03.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, для продовження виплати пенсії позивача за даними електронної пенсійної справи до періоду коли буде можливо запросити паперову пенсійну справу, в якій знаходяться всі документи, на підставі яких призначена пенсія, позивачу необхідно надати до відповідача лист управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у м.Дніпрі ради про відмову про взяття на облік у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб". Після надання письмової відмови із зазначенням причин відмови. Позивач буде отримувати пенсію на загальних підставах але з обов'язковим контролем надходження паперової пенсійної справи.
18.03.2019 року від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій зазначено, що після зміни місця реєстрації позивач 02.04.2018 року подала заяву про виплату пенсії на загальних підставах до відповідача. До заяви також було додано копію паспорту з пропискою за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 99/37, та лист, виданий Управлінням соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради 02.04.2018 року № 938 про зняття позивача з обліку в Єдиній інформаційній базі внутрішньо переміщених осіб у зв'язку із отриманням постійної реєстрації місця проживання у м. Дніпрі. Даний факт, окрім іншого, не заперечується відповідачем у наданому відзиві на позовну заяву. Проте, вже починаючи з листопада місяця 2018 року пенсія ОСОБА_1 не виплачується з невідомих підстав.
Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, вивчивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, вважає необхідним задовольнити цей адміністративний позов повністю з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком. До 03.08.2015 року вона перебувала на обліку в УПФУ в Куйбишевському районі м. Донецька
У зв'язку з проведенням Антитерористичної операції ОСОБА_1 переїхала до м. Дніпра, де 03.08.2015 року її було поставлено на облік як внутрішньо переміщену особу, про що видано відповідну довідку. На підставі вищевказаної довідки її взято на облік до УПФУ в Чечелівському районі м. Дніпропетровська.
02.04.2018 року ОСОБА_1 здійснила реєстрацію місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та подано заяву про анулювання довідки внутрішньо переміщеної особи.
02.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Чечелівському районі м. Дніпропетровська із заявою про отримання пенсії на загальних підставах за зареєстрованим місцем проживання, та в період зі вказаного часу по жовтень 2018 року (включно) отримувала належну їй пенсію.
Проте, починаючи з листопада місяця 2018 року пенсія ОСОБА_1 не виплачується, жодних листів чи попереджень про можливе припинення виплат остання не отримувала.
11.01.2019 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про поновлення виплати пенсії. У відповідь на вказану заяву 12.02.2019 року представник позивача отримав копію листа № 30/03-07/26 від 15.01.2019 року, в якому зазначено, що для взяття на облік та виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно надати довідку або письмову відповідь з відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи в порядку, встановленому Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою 509.
Позивач вважає дії відповідача, щодо зупинення та невиплати пенсії позивачу такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
В силу частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.
Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.
Згідно з пунктом 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна предявити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що виплату пенсії позивачу припинено, оскільки позивачу необхідно надати довідку або письмову відповідь з відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи.
Водночас, статтею 49 Закону № 1058-IV такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено. Крім того, рішення про припинення виплати позивачу пенсії із зазначенням обґрунтованих причин з посиланням на нормативні акти, відповідачем не приймалось та не направлялось як позивачу, так і до суду.
Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України від 20.10.2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII), відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (стаття 1 Закону № 1706-VII).
Частиною першої статті 4 Закону № 1706-VII закріплено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Разом з тим, відповідно до положення абзацу 2 пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі Правила № 207) відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.
Згідно з відміткою в паспорті позивача щодо місця проживання, ОСОБА_1 з 02.04.2018 року проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. На обліку в Єдиній інформаційній базі внутрішньо переміщених осіб України не перебуває.
Відповідно до положень ст. 33 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Позивачка реалізувала своє право щодо вибору постійного місця проживання, перемістившись до міста Дніпро, де зареєструвалася за новою адресою у встановленому Законом порядку.
Доводи відповідача щодо розповсюдження на позивача положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706 є необгрунтвоаними, оскільки позивачка з 02.04.2018 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території за зареєстрованим місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та знята з реєстрації у Донецькій області.
Також безпідставними є посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, оскільки дані нормативно-правові акти регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та жодним чином не застосовується до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.03.2018 року по справі № 242/3044/17.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених підстав, у звязку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належним доказів правомірності припинення виплати пенсії позивачу, у звязку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 листопада 2018 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко