Справа № 824/976/18-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/976/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк С.В.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

25 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, та про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області (УПСЗН Кельменецької РДА Чернівецької області) про визнання протиправним рішення відповідача, яким позбавлено позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язання відповідача надати позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та повернути посвідчення інваліда війни.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про хворобу №63: ОСОБА_1 отримав поранення при виконанні обовязків військової служби 08.11.1978 року в результаті випадкового необережного вистрілу товариша по службі з автомата в караульному приміщені.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12ААА №238667 ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново. Травма отримана при виконанні обовязків військової служби.

Так, 17 червня 2016 року УПСЗН Кельменецької РДА Чернівецької області позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 , як особі яка є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Проте, 22 серпня 2018 року відповідачем винесено розпорядження, яким ОСОБА_1 припинено надання пільг як інваліду війни третьої групи, а також припинено дію та вилучено посвідчення серії НОМЕР_1 .

Вказане слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є інвалідом війни з підстав виконання ним бойового завдання під час несення вартової служби в мирний час, оскільки норми ст. 97 Закону України «Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України» не є спеціальними при визначенні і наданні такого статусу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (Закон №3551) учасниками бойових дій на території інших країн визнаються, зокрема, військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону №3551 визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно зі ст. 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 у 1978 році проходив строкову службу в Збройних Силах (Радянської армії колишнього СРСР) у військових частинах № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , під час проходження якої отримав кульове поранення під час несення вартової служби.

З аналізу наведених правових норм слідує, що обов`язковими умовами, за яких особу можна віднести до осіб з інвалідністю внаслідок війни, є наявність інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків).

Крім того, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (Закон №2232) визначає початок і закінчення проходження військової служби, час та місце виконання обов`язків військової служби.

Так, ч. 1 ст. 24 Закону №2232 визначено, що початком проходження військової служби вважається:

-день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

- день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

- день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

- день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно зі ч. 2 ст. 24 Закону №2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №2232 військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

-на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

- на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

- поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

- під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

- під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, відповідно до ст. 97 Закону України «Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України» несення вартової служби є виконанням бойового завдання і вимагає від особового складу точного дотримання всіх положень, визначених цим Статутом, високої пильності, непохитної рішучості та розумної ініціативи.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що кульове поранення, яке отримано позивачем під час несення служби, відповідно до ст. 97 Закону України «Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України» вважається таким, що отримано під час виконання бойового завдання, відтак на позивача поширюються норми ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як особи інваліда війни.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право громадян повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Таким чином, у контексті наведеного вище принципу, колегія суддів дійшла висновку, що соціальні цінності, які гарантує Держава позивачу - отримання певного статусу «інвалід війни», не можуть обмежуватись протиправним рішенням суб`єкта владних повноважень, яке окрім іншого є не мотивованим, і таким, що прийняте без законодавчих на те підстав та довільному тлумаченні норм, які не відповідають встановленим обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, та про зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправним рішення управління праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області, яким позбавлено ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області надати ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та повернути посвідчення інваліда війни.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 704,80 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.