Справа № 826/2983/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2019 року № 826/2983/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Компанії "ІК Бетайлігунгсфервальтунгс АГ"

до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Компанія "ІК Бетайлігунгсфервальтунгс АГ" (далі - позивач, Компанія) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 29.12.2017 №РВ-017; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру в частині присвоєння коду цільового призначення земельної ділянки, кадастровий номер :90:336:0001, площею 0,8030 га, що розташована на вул. Лісничій, 58 (Жуків острів) у Голосіївському районі м. Києва, згідно Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель": 07.01 - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Компанія є власником нежитлових будівель, зокрема комплексу відпочинку, реабілітації та спорту, придбаних на підставі договорів купівлі-продажу у акціонерного товариства "Нелгілін", які знаходяться на земельній ділянці площею 0,8030 га (кадастровий номер :90:336:0001) для експлуатації та обслуговування будівель і споруд насосної станції на вул. Лісничій, 58 (Жуків острів) у Голосіївському районі м. Києва, яка перебуває у довгостроковій оренді у акціонерного товариства "Нелгілін". Вважаючи, що дана земельна ділянка, виходячи із функціонального призначення розташованої на ній будівлі - комплексу відпочинку, реабілітації та спорту, та відповідно до ст.51 Земельного кодексу України повинна відноситись саме до земель рекреаційного призначення, позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру в частині присвоєння коду цільового призначення цієї земельної ділянки згідно Класифікації видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ): 07.01 - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення. Однак, на думку позивача, державним кадастровим реєстратором у внесенні відповідних змін було безпідставно відмовлено.

Вважаючи відмову необґрунтованою та протиправною, такою, що порушує його законні права та інтереси, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження. 26.06.2018 суд, за заявою сторін, ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві є законним, прийнятим виключно на підставі норм чинного законодавства, а саме ст.ст. 20, 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", а тому підстави для його скасування відсутні. Відповідач зазначив, що згідно з офіційними даними Державного земельного кадастру вид використання згаданої земельної ділянки визначено - для експлуатації та обслуговування будівель і споруд насосної станції; цільове призначення - водогосподарських підприємств (1.20). Зміна коду класифікації видів цільового призначення земельної ділянки з "водогосподарських підприємств" на код цільового призначення земельної ділянки "для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення" призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки із земель водного фонду на землі рекреаційного призначення, так як призводить до зміни коду цільового призначення земельної ділянки, який було визначено та присвоєно на момент формування земельної ділянки (1.20 водогосподарських підприємств). Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України та п.12.1 Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №241/2463, зміна коду класифікації видів цільового призначення земельної ділянки повинна здійснюватись на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому ст.186-1 Земельного кодексу України на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Також відповідач зауважив, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є дискреційними повноваженнями державного кадастрового реєстратора, а тому суд не може підміняти орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Позивач у відповіді на відзив заперечує проти доводів відповідача і зауважує, що в оскаржуваному рішенні відповідача зазначена інша підстава для відмови, аніж та, на яку відповідач посилається в суді, обґрунтовуючи правомірність свого рішення. Зокрема, в оскаржуваному рішенні відповідач підставою для відмови зазначив: "Тип забудови, функціональне призначення нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці не відповідає запропонованому коду КВЦПЗ", а у суді обґрунтовує свою відмову відсутністю проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України на підставі рішення органу місцевого саморядування.

Відповідач у запереченнях на відповідь позивача підтримав раніше висловлені доводи щодо правомірності прийняття оскаржуваного рішення, зокрема наголосив на офіційному статусі відомостей Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки, які вважаються об'єктивними та достовірними, та на встановлену чинним законодавством заборону втручання будь-яких органів у дискреційні повноваження державного кадастрового реєстратора щодо прийняття рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру чи про відмову у здійсненні таких дій.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.04.2004 рішенням Київської міської ради №232/1442 "Про оформлення права користування земельними ділянками" Акціонерному товариству "Нелгілін", у зв'язку з переходом права власності на майно (договір від 08.08.2002) за рахунок земель, відведених відповідно до розпорядження Київського міського голови від 12.04.2002 №2-МГ "Про надання Ірпінському управлінню меліоративних систем і водного господарства земельної ділянки для експлуатації та обслуговування насосної станції на вул. Лісничій, 58 (Жуків острів) в Голосіївському районі", надано на праві довгострокової оренди земельну ділянку площею 0,80 га для експлуатації та обслуговування будівель і споруд насосної станції на вул. Лісничій, 58 (Жуків острів) у Голосіївському районі м. Києва (а.с.58).

На виконання цього рішення, згідно з актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 12.07.2004, було визначено межі даної земельної ділянки з присвоєнням їй кадастрового номеру :90:336:0001 (а.с.71).

16.08.2005 на підставі рішення від 29.04.2004 №232/1442 між Київською міською радою та АТ "Нелгілін" укладено Договір оренди даної земельної ділянки строком на 15 років. Згідно з п.2.1 Договору об'єктом оренди є земельна ділянка з кадастровим номером :90:336:0001, розташована за адресою: вул. Ліснича, 58 (Жуків острів) у Голосіївському районі м. Києва, площею 8030 кв.м., цільове призначення - для експлуатації та обслуговування будівель і споруд насосної станції (а.с.61). Згідно з актом приймання-передачі від 22.08.2005 дана земельна ділянка була прийнята орендарем АТ «Нелгілін» від орендодавця у своє володіння та користування (а.с.72).

11.02.2015 Компанія "ІК Бетайлігунгсфервальтунгс АГ" (позивач), на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу нежилих будівель, набула у приватну власність від АТ "Нелгілін" два об'єкти нерухомості, які знаходяться на даній земельній ділянці площею 8030 кв.м. з кадастровим номером :90:336:0001. Зокрема, нежилий будинок - комплекс відпочинку, реабілітації та спорту, розташований за адресою: м. Київ, вул. Ліснича, 58А, заг. пл. 2576,70 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00) та нежилу будівлю, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Ліснича, 58К, заг. пл. 375,9 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 8694119), що підтверджується копіями відповідних договорів (а.с.9, 11-12).

Право приватної власності позивача на зазначені об'єкти нерухомості (нежилі будівлі), які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :90:336:0001, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією відповідних витягів від 11.02.2015 (а.с.10,13).

Право користування зазначеною земельною ділянкою з кадастровим номером :90:336:0001 у встановленому чинним законодавством порядку позивачем не оформлено та не зареєстровано, що підтверджується змістом позовної заяви та матеріалами справи.

15.12.2017 представництво Компанії звернулося до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру в частині присвоєння коду цільового призначення земельної ділянки (кадастровий номер :90:336:0001) згідно Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ): 07.01 - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення (а.с.14).

29.12.2017 Головне управління Держгеокадастру у м. Києві рішенням №РВ-017 відмовило Компанії у внесенні зазначених відомостей (змін до них) з наступної підстави: "Згідно п.1.4 Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ), затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів. Тип забудови, функціональне призначення нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, не відповідає запропонованому коду КВЦПЗ" (а.с.15).

Вважаючи відмову Головного управління протиправною, з метою захисту своїх прав та законних інтересів позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлює Закон України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VI (далі - Закон №3613-VI). Відповідно до ст.4 цього Закону регулювання відносин, що виникають при веденні Державного земельного кадастру, здійснюється, зокрема, відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, цього Закону, законів України "Про землеустрій", інших законів України та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно з положеннями Закону №3613-VI Державний земельний кадастр (далі - ДЗК) - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами (ч.1 ст.1).

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом (ч.5 ст.5).

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.1 ст.9 Закону).

Відповідно до положень ст. 9 Закону №3613-VI державний кадастровий реєстратор, серед іншого: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні (ч.4 ст.9 Закону).

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій (ч.6 ст.9 Закону).

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється (ч.7 ст.9 Закону).

Відповідно до положень п.п. 4, 5 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок №1051), яким визначена процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.

Отже, відповідно до чинного законодавства повноваження із внесення відомостей до ДЗК (змін до них) покладено на державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

За змістом положень ст.ст.5, 10, 15 Закону №3613-VI земельна ділянка є одним із об'єктів ДЗК, відомості про яку, зокрема щодо її цільового призначення (категорію земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель), а також інформація про документацію із землеустрою та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку, включаються до ДЗК.

Відповідно до пп.10 п.24 Порядку №1051 відомості про земельну ділянку щодо її цільового призначення, які вносяться до ДЗК включають в себе: категорію земель згідно з підпунктом 6 пункту 22 цього Порядку; цільове призначення згідно з документацією із землеустрою; вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель згідно із частиною п'ятою статті 20 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону №3613-VI відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до ДЗК:

а) щодо категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель;

б) щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони);

на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

За змістом положень ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (ч.1 ст.20 ЗК України).

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч.2 ст.20 ЗК України).

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою (ч.5 ст.20 ЗК).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 №858-IV (далі - Закон №858-IV) цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст.50 ЗУ №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з положеннями ст.123 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.4).

Рішенням про надання земельної ділянки державної або комунальної власності у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються, зокрема: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання (ч.10 ст.123 ЗК України).

Згідно з п. 12.1 Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №241/2463, зміна коду класифікації видів цільового призначення земельної ділянки повинна здійснюватись на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому ст.186-1 Земельного кодексу України на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що зміна цільового призначення земельних ділянок згідно з вимогами чинного земельного законодавства здійснюється за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури.

Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), здійснюється її власником або користувачем самостійно з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування.

Такі висновки суду узгоджуюються із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.05.2018 у справі №308/7923/16-ц та постанові від 04.07.2018 у справі №826/8492/17.

За змістом положень ст. 26 Закону №3613-VI зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до ДЗК, зокрема до Поземельної книги, за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом (ч.3 ст.26).

Для внесення змін до відомостей Поземельної книги, зокрема щодо цільового призначення земельної ділянки, заявник подає до органу, який здійснює ведення Поземельної книги:

заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

оригінали документації із землеустрою, технічної документації з оцінки земель, які згідно з цим Законом є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, що згідно з цим Законом не потребує розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки);

документацію із землеустрою, на підставі якої вносяться зміни до відомостей Державного земельного кадастру, у формі електронного документа (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання) (ч.4 ст.26).

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює ведення Поземельної книги, протягом чотирнадцяти робочих днів з дати реєстрації заяви вносить до Поземельної книги інформацію про зміну відомостей про земельну ділянку або надає мотивовану відмову у внесенні таких відомостей (ч.5 ст.26).

Відмова у внесенні до Поземельної книги змін до відомостей про земельну ділянку надається у разі, якщо: земельна ділянка розташована на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; із заявою звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам законодавства; заявлені відомості вже внесені до Поземельної книги (ч.6 ст.26).

Вищенаведені положення Закону №3613-VI узгоджуються із положеннями Порядку ведення Державного земельного кадастру №1051, зокрема, п.п.14, 15, 66, 67, 69, 73, 111, 118, 121, 122.

З аналізу наведених норм вбачається, що внесення змін до відомостей ДЗК про земельну ділянку, зокрема щодо її цільового призначення, здійснюється за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації із землеустрою, передбаченої цим Законом (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру із заявою про внесення відомостей до ДЗК про земельну ділянку з кадастровим номером :90:336:0001, на якій розташовані об'єкти нерухомості, що належать йому на праві власності, щодо присвоєння коду цільового призначення земельної ділянки згідно Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ): 07.01 - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення.

ГУ Держгеокадастру відмовило позивачу у внесенні відомостей до ДЗК (змін до них) з тієї підстави, що тип забудови, функціональне призначення нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, не відповідає запропонованому коду КВЦПЗ, зіславшись при цьому на п.1.4 КВЦПЗ.

Водночас, заперечуючи проти позову, в обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, відповідач посилається на ту обставину, що зміни до відомостей ДЗК про земельну ділянку, щодо яких звернувся позивач, фактично зумовлюють зміну цільового призначення зазначеної земельної ділянки, визначеного на момент її формування, що, в свою чергу, здійснюється виключно за проектом землеустрою, погодженим у встановленому законом порядку на підставі рішення органу місцевого самоврядування, котрий позивачем до заяви додано не було.

За твердженням відповідача, згідно з переданою інформацією Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) до 01.01.2013 було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :90:336:0001, площею 0,8030 га, яка розташована за адресою: м. Київ, р-н Голосіївський, вул. Ліснича, 58 (Жуків острів) на праві оренди за АТ "Нелгілін", дата формування земельної ділянки та дата реєстрації речового права - 22.08.2005, строк дії речового права - 15 років. Вид використання - для експлуатації та обслуговування будівель і споруд насосної станції. Цільове призначення - водогосподарських підприємств.

Відповідно до п.4 Перехідних положень до Закону №3613-VI у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2013) у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Згідно з даними Публічної кадастрової карти України цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :90:336:0001 - водогосподарських підприємств, тип власності - комунальна власність.

Відповідно до ст. 3 Закону №3613-VI одним із основних принципів, на яких базується Державний земельний кадастр, є принцип об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у ДЗК.

В силу положень ст. 20 Закону №3613-VI відомості ДЗК мають статус офіційних. Згідно з п.12 Порядку №1051 відомості ДЗК є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Як встановлено судом, згідно з рішенням Київської міської ради від 29.04.2004 №232/1442 цільове призначення земельної ділянки, щодо внесення змін до відомостей про яку звернувся позивач (кадастровий номер :90:336:0001), визначено - для експлуатації та обслуговування будівель і споруд насосної станції на вул.Лісничій, 58 (Жуків острів) у Голосіївському районі м. Києва. Цим рішенням земельна ділянка була надана у користування на праві довгострокової оренди АТ «Нелгілін».

Водночас, як вбачається з даного рішення, первісно ця земельна ділянка була відведена і надана на праві постійного користування Ірпінському управлінню меліоративних систем і водного господарства саме для експлуатації та обслуговування будівель і споруд насосної станції, розташованих на цій земельній ділянці.

Згідно з додатком В (обов'язковий) до ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні, енергетичні та меліоративні системи і споруди, підземні гірничі виробки гідротехнічні споруди. Основні положення" будівлі насосних станцій відносяться до основних гідротехнічних споруд.

Відповідно до п."в" ч.1 ст.58 ЗК України землі, зайняті гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них належать до земель водного фонду.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :90:336:0001, яка була відведена для експлуатації та обслуговування будівель і споруд насосної станції, що підтверджується рішенням Київської міської ради від 29.09.2004 №232/1442, належить до земель водного фонду. Відомості про цільове призначення зазначеної земельної діялянки, які були взяті за основу при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем, відповідають виду цільового призначення, зафіксованому в рішенні органу місцевого самоврядування про надання цієї земельної ділянки у користування АТ «Нелгілін», а отже є об'єктивними та достовірними.

Відтак, доводи позивача з даного приводу є необґрунтованими, а тому суд їх відхиляє.

Згідно з поданою заявою позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру щодо внесення відомостей до ДЗК в частині присвоєння земельній ділянці з кадастровим номером :90:336:0001 коду цільового призначення згідно КВЦПЗ від 23.07.2010 №548: 07.01 - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення.

Положеннями Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 (КВЦПЗ), визначено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі (п.1.2 КВЦПЗ).

Згідно з п. 1.4. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Тобто, як вбачаєтья з Класифікації, кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Відповідно, код КВЦПЗ скаладається з розділів, якими визначена категорія земель (секцій, позначених літерами, та визначеним кодом), та підрозділів, якими визначені види використання земель в межах певної категорії (позначених кодом відповідної категорії та порядковим номером в межах певної категорії).

Як вбачається з КВЦПЗ, код цільового призначення 07.01 - "для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення", про присвоєння якого звернувся позивач, відноситься до секції Е з кодом 07 - землі рекреаційного призначення.

Проте, як зазначено вище, дана земельна ділянка з кадастровим номером :90:336:0001 відноситься до земель водного фонду, види цільового використання яких згідно з КВЦПЗ визначено в секції І з кодом 10 - землі водного фонду.

За змістом ст.19 ЗК України землі рекреаційного призначення (пп. "ґ") та землі водного фонду (пп."є") відносяться до окремих категорій земель.

Таким чином, присвоєння земельній ділянці коду цільового призначення 07.01 згідно з КВЦПЗ, про що звернувся позивач, фактично призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки, визначеного на час її формування та надання в користування рішенням Київської міської ради від 29.04.2004 №232/1442, оскільки зумовлює зміну категорії земель із водного фонду на землі рекреаційного призначення.

А зміна цільового призначення земельної ділянки, як зазначалось судом вище, потребує розробки проекту землеустрою, погодженого та затвердженого в порядку, встановленому ЗК України, який і є підставою для внесення змін до ДЗК, щодо яких звернувся позивач.

Проте, затверджений рішенням уповноваженого органу проект землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення, при зверненні до ГУ Держгеокадастру із відповідною заявою позивачем не подавався.

Таким чином, доводи відповідача з даного приводу є обґрунтованими.

Наведені обставини свідчать про те, що фактично має місце невідповідність поданих заявником документів вимогам законодавства, що відповідно до ч.6 ст.26 Закону №3613-VI є однією з передбачених законом підстав для відмови у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Суд зазначає, що обставини, покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення, та обставини, якими відповідач обґрунтовує правомірність прийняття оскаржуваного рішення в суді є тотожними, а тому доводи позивача з даного приводу суд відхиляє.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Правові підстави для внесення змін до відомостей ДЗК, щодо яких звернувся позивач, за відсутності відповідної документації із землеустрою, у державного реєстратора були відсутні.

Разом з тим, суд зазначає, що в розумінні Закону №3613-VI заявником щодо внесення змін до відомостей ДЗК про земельну ділянку, зокрема щодо її цільового призначення, може бути власник або користувач земельної ділянки державної чи комунальної власності.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Проте, як встановлено судом, жодне речове право на зазначену земельну ділянку з кадастровим номером :90:336:0001 відповідно до вимог чинного законодавства за позивачем на момент звернення до ГУ Держгеокадастру із відповідною заявою зареєстровано не було, що свідчить про те, що заява була подана неналежним заявником.

За встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 29.12.2017 № РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що позовна вимога в частині зобов'язання відповідача внести до Державного земельного кадастру заявлені Компанією відомості (зміни до них) є похідною від основної вимоги про визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення, тож з урахуванням висновку суду про відсутність підстав для її задоволення похідна вимога задоволенню також не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У ході розгляду даної справи доводи позивача не знайшли свого обґрунтування, натомість відповідач правомірність прийняття оскаржуваного рішення довів. Обставини, покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб'єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

У ході розгляду даної справи судом встановлено, що висновки відповідача щодо обставин справи та відсутності правових підстав для внесення заявлених позивачем відомостей (змін до них) до ДЗК щодо земельної ділянки не є помилковими щодо фактів чи довільними, так як обставини, які стали підставою для відмови, знайшли своє підтвердження.

Водночас суд враховує положення п.п.3, 39 та 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, за змістом яких чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, дав відповіді на доречні доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Компанії "ІК Бетайлігунгсфервальтунгс АГ" до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

За наслідком розгляду справи підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Компанії "ІК Бетайлігунгсфервальтунгс АГ" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур