Справа № 810/2816/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2816/18 Головуючий у 1 інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 27 лютого 2018 року № 58 Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про опис майна у податкову заставу від 27 лютого 2018 року № 58 Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області. Стягнуто на користь ОСОБА_5 судові витрати у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року заяву ОСОБА_5 про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. В задоволенні заяви на інші суми - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, відповідач - Головне управління ДФС у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 07 вересня 2019 року звернулася до Київського окружного адміністративного суду із заявою від 04 вересня 2019 року про стягнення судових витрат. У вказаній заяві ОСОБА_5 просила стягнути з відповідача на її користь 31 000,00 грн. (а.с.68).

Однак, вказану заяву судом першої інстанції не розглянуто. У зв'язку із цим, позивач 04.12.2018 року повторно звернулася до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення (а.с.88).

Згідно ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, на переконання колегії суддів, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Кравченко Романом Юрійовичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №005594 від 23.04.2015 року) на підставі договору від 05.03.2018 б/н, яким передбачено вартість наданої адвокатом правової допомоги, виходячи з погодинної ставки у розмірі 1700,000 грн.; остаточна вартість наданої за даним договором правової допомоги визначається сторонами в Акті приймання-передачі наданих послуг.

Згідно актів приймання-передачі наданих послуг від 13.08.2018 р. та від 04.09.2018 р. до вказаного договору, види наданої позивачу правової (правничої) допомоги, кількість витраченого адвокатом часу, вартість кожного виду правової допомоги є детальними і пов'язуються з підготовкою та розглядом даної справи. Сукупний обсяг наданої допомоги складає 30 години, загальна вартість - 51000,00 грн.

Так, в якості авансу позивач перерахував на рахунок адвоката кошти у сумі 20000,00 грн. (прибутковий касовий ордер №1-08-13/18 від 13.08.2018 р.), остаточний розрахунок був здійснений по факту надання правничих послуг 04.09.2018 р. у сумі 31000,00 грн. (прибутковий касовий ордер №1-04-09/18 від 04.09.2018 р.).

Враховуючи складність справи (розгляд справи №810/2816/18 здійснювався в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання, оскільки спір з огляду на предмет доказування та ціну позову є незначної складності); обсяг наданих адвокатом послуг (підготовка позовної заяви та наданих суду клопотань не потребує значних витрати часу, оскільки ці документи за обсягом є незначними та стосуються питань, щодо яких є усталена судова практика); ціну позову (податковими повідомленнями-рішеннями, на підставі яких було прийнято рішення про опис майна у податкову заставу, що оскаржується позивачем у даній справі, грошові зобов'язання визначені на загальну суму 27 243,25 грн.); значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача (31 000,00 грн.), колегія судів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що справедливою та реальною сумою, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу є 10 000,00 грн.

Такий висновок, на переконання колегії суддів, повністю відповідає згаданим вище принципам обґрунтованості, співмірності та пропорційності, які повинні бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 250, 310, 312, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 22.03.2019 року