Справа № 425/433/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року справа №425/433/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 лютого 2019 року у справі № 425/433/19 (головуючий суддя І інстанції Москаленко В.В.), складене у повному обсязі 19 лютого 2019 року у м. Рубіжне Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Луганській області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення,-

з ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в Луганській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАВ № 896233 від 05 лютого 2019 року, винесену відповідачем та закриття справи про адміністративне правопорушення (а.с.4).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 лютого 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення (а.с. 17-21).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 лютого 2019 року у справі № 425/433/19 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що з відеозапису, який досліджено судом першої інстанції неможливо достовірно встановити, чи вмикався світловий покажчик повороту на автомобілі, який виїжджав з жилої зони на дорогу, при цьому, неможливо встановити і те, що це був автомобіль позивача (неможливість ідентифікувати номерний знак автомобіля та його марку).

При цьому, безперервність відеозапису була порушена з причини розвороту автомобіля.

Посилаючись на вимоги ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважає, що у спірній постанові має бути зазначений технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Вважає, що посилання суду першої інстанції на висновку викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17 спростовуються висновками інших постанов Верховного Суду, а саме: номер ЄДРСР 79410856, 79556919, 79410567, 77860158, 77911180) (а.с. 25).

Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 05 лютого 2019 року капралом поліції 1 батальйону 1 роти УПП в Луганській області ОСОБА_2, який є уповноваженою посадовою особою органу внутрішніх справ, на виконання своїх владних повноважень винесена постанова Серії ЕАВ № 896233 по справі про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 425 грн.

Як вбачається зі спірної постанови, 05 лютого 2019 о 14:07 годині позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1 керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, чим порушив п.9.2.б ПДР України (а.с. 5).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття вищевказаної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність прийняття спірної постанови.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказам у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно до вимог п. 7 розділу VІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», затвердженою Наказам МВС України від 06 листопада 2015року № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення, в ній вказані: найменування органу (посадова особа), який виніс постанову капрал поліції 1 батальйону 1 роти УПП в Луганській області ОСОБА_2; дату розгляду справи 05 лютого 2019 року; відомості про особу, щодо якої розглядається справа ОСОБА_1; суть адміністративного правопорушення, опис обставин, встановлених при розгляді справи, зокрема, п. 9.2.б ПДР не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 122 КУпАП); прийняте по справі рішення застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 5).

Пунктом 9.2.б ПДР встановлено, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п.3 ст.14 Закону України «Про національну поліцію» - Національна поліція використовує технічні засоби, засоби фото-та відео-фіксації, засоби фіксації звуку підчас документування обставин скоєння злочинів та інших правопорушень, в тому числі й в громадських місцях, а також дій працівників Національної поліції, під час виконання ними покладених на них завдань.

Суд апеляційної інстанції при дослідженні відеозапису, який наявний в матеріалах справи, дійшов висновку, що позивач виїжджаючи з жилої зони на основну дорогу и при цьому повертаючи направо дійсно не подав сигналу світлового покажчика відповідного напрямку, що є порушення п. 9.2.б ПДР.

При цьому суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання позивача на неможливість ідентифікувати автомобіль, його номерний знак та марку, оскільки з відеозапису чітко вбачається, що це була саме SKODA SUPERB державний номер НОМЕР_2, що належить позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини по справі, вважає, що спірна постанова відповідача прийнята правомірно, оскільки відповідачем доведено здійснення правопорушення, а відтак постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

При цьому, зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 не передбачає внесення до постанови відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Твердження позивача/апелянта на недоцільність прийняття до уваги висновків Верховного Суду, викладені у постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 536/583/17 є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції має керуватись висновками суду касаційної інстанції відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, посилання позивача на те, що вищевказані висновки Верховного Суду нівелюються висновками суду касаційної інстанції з розгляду інших справ є незмістовними з огляду на положення процесуального законодавства, оскільки суд керується тими висновками суду, які стосуються (є тотожними) матеріалів та обставинам розглядаємої ним справи. При цьому, різні рішення Верховного Суду (по різним справам) не можуть спростовувати одне одне. Крім того, апелянт не наводить в чому зазначені ним постанови Верховного Суду спростовують висновки постанови Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі № 536/583/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 лютого 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 лютого 2019 року у справі № 425/433/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Постанова суду апеляційної інстанції прийнята 20 березня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_3

ОСОБА_4