Справа № 140/141/19
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року ЛуцькСправа № 140/141/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови від 26 грудня 2018 року №065658 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1576 (далі Порядок №1567), оскільки позивач не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи про порушення субєктом господарювання законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило її права на захист, надання доказів та заперечень. Також із змісту постанови від 26 грудня 2018 року №065658 не зрозуміло, за яке порушення вимог Закону України Про автомобільний транспорт позивача притягнуто до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу, у ній відсутнє посилання на акт перевірки, яким встановлено порушення, не зазначено, які саме документи, передбачені статтями 39, 48 вказаного Закону, були відсутні у перевізника на момент проведення перевірки, час та місце вчинення правопорушення.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням процедури розгляду акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, містить процесуальні недоліки, а тому є протиправною і підлягає скасуванню.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою від 25 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.

У відзиві на позов від 13 лютого 2019 року відповідач позовні вимоги не визнав (а.с.16-21). В обґрунтування своєї позиції вказав, що на підставі направлення на рейдову перевірку від 09 листопада 2018 року №011660 та щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Волинській області у період з 12 листопада 2018 року по 18 листопада 2018 року проводилася рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. 13 листопада 2018 року під час рейдової перевірки був зупинений транспортний засіб марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, причіп FRUEHAU FONCR 39-327, державний номерний знак НОМЕР_2, що належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, під керуванням водія ОСОБА_2 (згідно з предявленою товарно-транспортною накладною серії ВЛВ №830809 від 13 листопада 2018 року, оформленої вантажовідправником ДП Любомльське лісове господарство, перевізник значиться ПП Латковський без ініціалів, реєстраційного номера облікової картки платника податків, адреси тощо). За результатами габаритно-вагового контролю цього транспортного засобу складені довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13 листопада 2018 року №0002055 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13 листопада 2018 року №0010904.

Перевіркою встановлено перевезення великовагового вантажу з порушенням вимог статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт. Надання перевізником послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України транспортним засобом з перевищенням вагових параметрів, зафіксовано актом від 13 листопада 2018 року №103718.

Повідомлення від 10 грудня 2018 року за №2975/21-18 про призначення розгляду справи на 26 грудня 2018 року було направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 11 грудня 2018 року за №059 та вручено особисто 14 грудня 2018 року. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на розгляд справи не прибула, письмових пояснень чи заперечень не подала, тому розгляд справи відбувся без її участі. За результатами розгляду справи винесено постанову про застосування фінансових санкцій №065658 від 26 грудня 2018 року, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф за порушення статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1700,00 грн., яка була направлена на адресу позивача простою кореспонденцією 27 грудня 2018 року за №3175/21-18 у звязку з відсутністю належного фінансування.

З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року до участі у справі як другого відповідача залучено Державну службу України з безпеки на транспорті.

У відзиві на позов від 27 лютого 2019 року (а.с.51-56) відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті позовні вимоги не визнала та у задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав, аналогічних тим, що вказані у відзиві Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначає, що адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт може бути застосовано виключно до автомобільних перевізників - субєктів господарювання, яким позивач не є. Позивач стверджує, що на час перевезення вантажу - лісопродукції, про який йдеться в матеріалах перевірки, вона не володіла і не користувалася тим транспортним засобом, який здійснював перевезення, а саме автомобілем марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, причіп FRUEHAU FONCR 39-327, державний номерний знак НОМЕР_2, оскільки вказаний транспортний засіб був переданий в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 на підставі договору оренди від 01 жовтня 2018 року №14/10/2018. Відповідно до товарно-транспортної накладної серії ВЛВ №830890 від 13 листопада 2018 року, оформленої вантажовідправником ДП Любомльське лісове господарство, перевізником і значиться ПП Латковський.

Таким чином, позивач вважає, що вона не була перевізником під час перевезення вантажу 13 листопада 2018 року, а тому не може виступати субєктом відповідальності за правопорушення, вказане в акті перевірки, на підставі якого прийнята оскаржувана постанова. Приймаючи оскаржувану постанову №065658 від 26 грудня 2018 року, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області не перевірило та не врахувало усіх обставин, зокрема, достовірно не встановило автомобільного перевізника у вказаних правовідносинах. Крім того, направляючи повідомлення про розгляд справи про порушення автомобільного законодавства, яке нібито було вручено позивачу особисто, відповідачем було зазначено не повну її адресу, що свідчить про неналежне повідомлення про розгляд справи, що унеможливило надати відповідні пояснення та докази. З врахуванням вищенаведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Узапереченні на відповідь на відзив (а.с.79-86) відповідач у задоволенні позову просив відмовити з підстав, аналогічним тим, що у відзиві на позов. Додатково вказав, що водій транспортного засобу марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 не заперечував, що перевізником є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 Крім того, під час проведення перевірки водій ОСОБА_2 не надав інспекторам тимчасові реєстраційні талони, оформлені на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, а пред'явив основні реєстраційні документи, видані на ОСОБА_1 Також зазначає, що договір оренди транспортного засобу від 01 жовтня 2018 року №14/10/18 не відповідає вимогам частини другої статті 799 Цивільного кодексу України, оскільки він нотаріально не посвідчений. Також вказує, що при отриманні фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ліцензії на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями, транспортний засіб марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, не внесений до переліку транспортних засобів, які використовуються ліцензіатом в господарській діяльності.

Дослідивши доводи сторін у заявах по суті справи, письмові докази, суд встановив такі обставини.

13 листопада 2018 року на підставі направлення на рейдову перевірку від 09 листопада 2018 року №011660 та щотижневого графіку проведення рейдових перевірок (а.с.22, 23) Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області у період з 12 листопада 2018 року по 18 листопада 2018 року на 127 км автомобільної дороги Н-22 Устилуг Луцьк Рівне у зоні дії стаціонарного посту патрульної поліції смт Цумань проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів. Під час перевірки був зупинений транспортний засіб марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, причіп FRUEHAU FONCR 39-327, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, котрий надав для перевірки посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Волинській області посвідчення водія відповідної категорії серії ВХО №044474; свідоцтво про реєстрацію тягача марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 серії СХХ №291093; свідоцтво про реєстрацію напівпричепа марки FRUEHAU, номерний знак НОМЕР_2, серії СХК №306029; товарно-транспортну накладну серії ВЛВ №830809 від 13 листопада 2018 року.

Габаритно-ваговим контролем зазначених транспортного засобу та напівпричепу було встановлено, що їх загальна маса становила 52,75 т при нормі 40 т, що зафіксовано в талоні про зважування №973 від 13 листопада 2018 року. За результатами габаритно-вагового контролю складена довідка від 13 листопада 2018 року №0002055 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13 листопада 2018 року №0010904 (а.с.26-27). Також було складено розрахунок від 13 листопада 2018 року №132/071 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, відповідно до якого позивачу нараховано до сплати 5241,9 євро (а.с.28).

Таким чином, перевіркою виявлено, що при наданні послуг з перевезення вантажів мало місце перевищення вагових обмежень без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільним транспортом автомобільними дорогами України, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, що є порушенням статті 48 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ Про автомобільний транспорт.

За цим фактом складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13 листопада 2018 року №103718 (надалі - акт перевірки), яким встановлено порушенням вимог статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт: відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України при перевищенні вагових обмежень (а.с.24).

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, причіп FRUEHAU FONCR 39-327, державний номерний знак НОМЕР_2, працівники Управління Укртрансбезпеки у Волинській області дійшли висновку, що перевезення здійснювалося ОСОБА_1

Матеріали за результатами проведеної перевірки передані на розгляд до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Повідомлення про призначення розгляду справи на 26 грудня 2018 року від 10 грудня 2018 року за №2975/21-18 було направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення 11 грудня 2018 року за №059 та вручено особисто 14 грудня 2018 року (а. с. 32-34). Проте ОСОБА_1 на розгляд справи не прибула, письмових пояснень чи заперечень не подала; за таких обставин розгляд справи відбувся без її участі.

Постановою від 26 грудня 2018 року №065658, винесеною в.о. начальника управління Укртрансбезпеки у Волинській області ОСОБА_4, за неоформлення документів, перелік яких визначений статтями 39, 48 Закону України Про автомобільний транспорт, на підставі абзацу третього частини першої статті 60 вказаного Закону стягнуто з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сум 1700,00 грн. (а.с.10).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач як субєкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваної постанови.

Згідно з абзацом третім частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26 грудня 2018 року №065658, позивача притягнуто до відповідальності згідно із абзацом третім частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, у зв'язку із таким допущеним порушенням: не оформлені документи, перелік яких визначений статтями 39 та 48 зазначеного Закону.

Разом з тим, суд звертає увагу, що за приписами абзацу третього частини першої статті 60 вказаного Закону до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф не за не оформлення документів, а за надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону.

Стаття 39 Закону України Про автомобільний транспорт визначає перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

При цьому варто зауважити, що актом перевірки від 13 листопада 2018 року №103718 встановлено факт перевезення вантажу; пасажирські перевезення не здійснювалися.

Згідно із частинами першою, другою статті 48 цього ж Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

За правилами частини четвертої статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

В акті перевірки від 13 листопада 2018 року №103718 встановлено факт перевезення вантажу з перевищенням габаритних або вагових обмежень без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами.

З аналізу статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт видно, що адміністративно-господарські штрафи застосовуються за порушення законодавства про автомобільний транспорт саме до автомобільних перевізників.

За визначенням статті 1 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Отже, власником транспортного засобу і автомобільним перевізником не завжди є одна і та сама особа.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію СХХ 291093 та СХК 306029 (а.с.30) ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, причіп FRUEHAU FONCR 39-327, державний номерний знак НОМЕР_2. Водночас, згідно з наданою під час проведення перевірки товарно-транспортною накладною серії ВЛВ №830809 від 13 листопада 2018 року, оформленою вантажовідправником ДП Любомльське лісове господарство, перевізником значиться ПП Латковський.

З огляду на доводи позивача, належить встановити, чи є ОСОБА_1 перевізником на момент проведення рейдової перевірки 13 листопада 2018 року при перевезенні вантажу.

Статтею 1 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні: послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Статтею 50 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Згідно із розділом 1 (Терміни та поняття) Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568 (з наступними змінами та доповненнями, далі - Правила №363), наведені у цих Правилах терміни та поняття вживаються в такому значенні: перевізник - фізична або юридична особа - суб'єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання; замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни; замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів; вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення; вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

Також за змістом визначень, що наведені у Правилах №363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до пункту 11.1 розділу 11 (Правила оформлення документів на перевезення) Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах (пункт 1). При цьому, як вбачається із пункту 1 вказаного Переліку, для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, необхідно мати товарно-транспортну накладну.

Із змісту товарно-транспортної накладної серії ВЛВ №830809 від 13 листопада 2018 року слідує, що вантажовідправником деревини є ДП Любомльське лісове господарство, перевізником значиться ПП Латковський, пункт навантаження Чорноплеське лісництво, Франко-Проміжний, вантажоодержувач ТзОВ ОДЕК, пункт розвантаження смт Оржів. Перевезення здійснюється транспортним засобом марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, причіп FRUEHAU FONCR 39-327, державний номерний знак НОМЕР_2, водій ОСОБА_5 (а.с.29). Вказана товарно-транспортна накладна була предявлена водієм ОСОБА_2 посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Волинській області під час рейдової перевірки, що не заперечується відповідачами.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту (а.с.42). Тут же вказано і про такий вид діяльності, як надання в оренду вантажних автомобілів.

Як видно із договору оренди від 01 жовтня 2018 року №14/10/18, транспортний засіб марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, передано у платне користування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3. Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.75-76) вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 серед іншого, здійснює діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту (основний вид діяльності).

Ці обставини, на думку суду, спростовують висновки відповідача про те, що перевезення 13 листопада 2018 року вантажу автомобілем марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, причіп FRUEHAU FONCR 39-327, державний номерний знак НОМЕР_2, з перевищенням вагових параметрів без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого компетентними уповноваженими органами, здійснювалося фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, яка хоч і є власником вказаного транспортного засобу, проте він у її володінні і користуванні станом на момент проведення перевірки 13 листопада 2018 року не перебував. Надані докази вказують, що перевезення вантажу здійснювалося фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

Доказів про те, що водій ОСОБА_2 здійснював перевезення вантажу в інтересах позивача, відповідач не надав.

Суд відхиляє доводи відповідача про неналежність та недопустимість договору оренди від 01 жовтня 2018 року №14/10/18 як доказу у справі у зв'язку із недотриманням вимог частини другої статті 799 Цивільного кодексу України щодо його нотаріального посвідчення.

Так відповідно до частини першої статті 209 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин, який вчинено у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, установлених законом, або за домовленістю сторін. Згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Водночас, згідно з частиною другою статті 9 цього Кодексу законом може бути передбачено особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. При цьому норми таких законів мають не суперечити нормам Цивільного кодексу і прийматися з дотриманням вимог абзацу третього частини другої статті 4 цього Кодексу.

Стаття 4 Господарського кодексу України (далі ГК України) розмежовує відносини у сфері господарювання з іншими видами відносин, зазначаючи, що не є предметом регулювання цього Кодексу майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом. Особливості регулювання майнових відносин субєктів господарювання визначає саме Господарський кодекс України.

На відміну від частини другої статті 799 ЦК України норми параграфу 5 глави 30 ГК України не встановлюють вимог щодо нотаріального посвідчення договорів оренди транспортних засобів у сфері господарювання, укладених між суб'єктами господарювання, якими є і фізичні особи-підприємці. В силу статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно - правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Умовами договору оренди від 01 жовтня 2018 року №14/10/18 також не передбачено необхідність його нотаріального посвідчення. Договір підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Згідно з абзацом четвертим пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Таким чином, отримання тимчасового реєстраційного талону не є обов`язком, а є правом особи, яким вона може скористатись за власним бажанням.

Крім того, згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відсутність тимчасового реєстраційного талону на фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 не вказує на те, що транспортний засіб не передавався йому.

Згідно з додатком 1 до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 23 червня 2016 року №319 Про прийняття рішення щодо розгляду заяв здобувачів про отримання (розширення) ліцензій у сфері автомобільного транспорту ОСОБА_3, індивідуальний код НОМЕР_3, має ліцензію на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів). Відсутність транспортного засобу марки RENAULT PREMIUM, державний номерний знак НОМЕР_1, в переліку транспортних засобів, які використовуються ліцензіатом в господарській діяльності при видачі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 ліцензії від 26 жовтня 2016 року, не свідчить про неможливість використання в господарській діяльності цього транспортного засобу, орендованого з 01 жовтня 2018 року (пізніше у часі).

Відтак, у ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки акта перевірки від 13 листопада 2018 року №103718 про порушення саме позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Отже, з наведених вище підстав та виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позов належить задовольнити повністю шляхом прийняття рішення про визнання протиправною та скасування прийнятої на підставі зазначеного акту постанови від 26 грудня 2018 року №065658 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 грн. Така постанова ґрунтується на помилкових висновках та на не перевірених обставинах.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1647,73 грн., що підтверджується згідно з квитанцією №0.0..1 від 22 січня 2019 року (а.с.2), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.77).

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік з 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921,00 грн.

Отже, за подання цього позову з майновою вимогою про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу у сумі 1700,00 грн. позивач мала сплатити судовий збір у сумі 768,40 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 768,40 грн. Решта суми судового збору може бути повернута позивачу за її клопотанням відповідно до статті 7 Закону України Про судовий збір.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (44351, Волинська область, Любомльський район, село Вишнів, вулиця Жовтнева, 6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області (43020, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Звязківців, 1Б), Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, місто Київ, проспект Перемоги, 14, ідентифікаційний код юридичної особи 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 26 грудня 2018 року №065658, прийняту в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області ОСОБА_4, про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк