Справа № 855/76/19
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 березня 2019 року

Київ

справа №855/76/19

адміністративне провадження №А/9901/61/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Краснощока А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву кандидата на пост Президента України ОСОБА_3 про роз'яснення постанови Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 855/76/19 за її позовом до Центральної виборчої комісії про скасування постанови (в частині) та зобов'язання вчинити дії

встановив:

Кандидат на пост Президента України ОСОБА_3 звернулась до Шостого апеляційного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії (далі - ЦВК), в якому просила скасувати постанову ЦВК від 8 березня 2019 року №514 «Про зміни в складі окружних виборчих комісій з виборів президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року» в частині призначеного нею керівного складу окружних виборчих комісій та зобов'язати ЦВК здійснити призначення членів окружних виборчих комісій на відповідні вакантні керівні посади в окружних виборчих комісіях з виборів Президента України з урахуванням вимог статті 23 Закону України «Про вибори Президента України» з дотриманням права кандидатів на пост Президента України на пропорційну частку кожної категорії керівних посад в цих комісіях.

Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням кандидат на пост Президента України ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 19 березня 2019 року рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року змінено в частині мотивів відмови у позові, в решті це судове рішення залишене без змін.

22 березня 2019 року кандидат на пост Президента України ОСОБА_3 звернулась до Верховного Суду із заявою про роз'яснення постанови Верховного Суду від 19 березня 2019 року.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказує, що мотивувальна та резолютивна частини судового рішення Верховного Суду не дають можливості чітко встановити, які саме висновки, зазначені у рішенні Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, змінено, і якою є редакція цього рішення з урахуванням внесених змін.

Також зазначає, що сформульований Верховним Судом висновок щодо застосування норм права для встановлення та перевірки дотримання Центральною виборчою комісією принципу пропорційності при розподілі керівних посад в окружних виборчих комісіях між кандидатами на пост Президента України містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння під час застосування (виконання) як сторонами у цій справі, так і іншими суб'єктами виборчого процесу з виборів Президента України.

На переконання заявника, незрозумілим є висновок апеляційного суду в частині можливості здійснення перевірки в судовому порядку дотримання Центральною виборчою комісією принципу пропорційності після утворення складу окружних виборчих комісій до їх остаточного сформування, з огляду на визначені законодавством терміни оскарження рішень, дій чи бездіяльності ЦВК.

У зв'язку з цим позивач просить роз'яснити постанову Верховного Суду від 19 березня 2019 року наступним чином:

- які саме висновки, зазначені у рішенні Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, змінено, і якою є редакція рішення суду першої інстанції з урахуванням зазначених змін;

- можливість перевірки з 30 березня 2019 року в судовому порядку дотримання ЦВК принципу пропорційності розподілу керівних посад в окружних виборчих комісіях між кандидатами на пост Президента України за весь період діяльності цих комісій (після їх утворення та до остаточного формування їх складу станом на 30 березня 2019 року);

- яким має бути предмет оскарження (рішення, дія чи бездіяльність ЦВК) для перевірки в судовому порядку дотримання ЦВК принципу пропорційності розподілу керівних посад в окружних виборчих комісіях між кандидатами на пост Президента України за весь період діяльності цих комісій (після їх утворення та до остаточного формування їх складу станом на 30 березня 2019 року);

- можливість забезпечення ефективного захисту порушених прав кандидатів на пост Президента України в умовах швидкоплинності виборчого процесу в разі встановлення судом порушення ЦВК принципу пропорційності розподілу керівних посад в окружних виборчих комісіях між кандидатами на пост Президента України за весь період діяльності цих комісій (після їх утворення та до остаточного формування їх складу станом на 30 березня 2019 року).

Розглянувши подану позивачем заяву про роз'яснення судового рішення, перевіривши викладені у ній доводи, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів ВС дійшла висновку про відсутність підстав до її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другої статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У даному позові позивач оскаржував постанову ЦВК від 8 березня 2019 року №514 «Про зміни в складі окружних виборчих комісій з виборів президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року» (в частині), при цьому, єдиною підставою позову була невідповідність вказаної постанови закріпленому у статті 23 Закону України «Про вибори Президента України» принципу пропорційності розподілу керівних посад в окружних виборчих комісіях між кандидатами на пост Президента України.

Під час апеляційного перегляду справи з пояснень представника відповідача судом встановлено, що з початку формування складу окружних виборчих комісій (18.02.2019) по теперішній час (18.03.2019) ЦВК прийнято 21 постанову, якими було внесено зміни до складу уже сформованих окружних виборчих комісій з різних причин. Чотири з них ( від 06, 07, 08 та 15 березня 2019 року) стосуються перерозподілу керівних посад (16, 8, 14 і 1 вакансія відповідно).

Оскаржувана у цій справі постанова від 8 березня 2019 року № 514 є одним із таких актів у процесі формування складу виборчих комісій і стосувалася перерозподілу 14 керівних посад. Тобто, у зв'язку із прийняттям спірної постанови відповідачем було лише частково вирішене питання про заміну осіб на керівних посадах в окружних виборчих комісіях. Більше того, результати, що нею визначені, на час розгляду справи в суді вже не були актуальними, бо змінені наступною постановою, що не увійшла до предмету судового оскарження. Суд першої інстанції встановив, і з таким висновком погодився апеляційний суд, що наявність 14-ти вакантних керівних посад в ОВК не дає фактичної (математичної) можливості розподілити вказані посади між 39-ма кандидатами на пост Президента України у точній пропорції до раніше встановлених часток, і права частини з них в будь-якому випадку будуть порушені.

При цьому Верховний Суд виходив з такого.

Ще стародавнім римським юристом Цельсом Молодшим було сформульовано принцип права «impossibilium nulla est obligation», що означає: «те, що не можливо, не може бути обов'язковим». Цей принцип дотепер широко застосовується судами, перш за все, Європейським судом з прав людини, і щодо органів влади (до прикладу, рішення у справі «Хлєбік проти України», заява № 2945/16).

Суть принципу полягає у тому, що обов'язковим може бути дещо фізично і юридично можливе. Відсутність такої можливості може існувати від початку або настати пізніше. При початковій неможливості розрізняють об'єктивну (за якої боржник не відповідає взагалі) і суб'єктивну (коли він має відшкодувати втрати). У разі пізнішого її настання з'ясовують вину зобов'язаної сторони.

Разом з тим, один з основоположних принципів права, принцип «res judicata», в перекладі означає «вирішена справа» або справа, по якій є судове рішення. Дігести Юстиніана закріплювали, що «справою, у якій ухвалено судове рішення, називається та, в якій висловлювання судді поклало кінець спору, що досягається або присудженням, або виправданням». Ознаками кінцевого вирішення справи і тепер є неможливість повторення судового процесу (т.зв. «преклюзивний» і «преюдиційний» ефекти).

Однак, вирішуючи цю справу, суди і першої, і апеляційної інстанції виходили з того, що визначену оскаржуваною постановою пропорційність розподілу часток керівних посад між кандидатами не можна виділяти та оцінювати окремо від інших постанов ЦВК, якими були внесені зміни до складу окружних виборчих комісій. Отже, надати правову оцінку діям відповідача в частині дотримання принципу пропорційності розподілу керівних посад окремо від решти актів ЦВК, прийнятих з аналогічних питань, не видається можливим, а доводів щодо порушення відповідачем інших критеріїв, передбачених частиною другої статті 2 КАС України, позивачем не наведено і не доведено.

Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача, а суд не наділений правом ініціювати судове провадження. Вихід за межі заявлених позовних вимог допустимий виключно з метою більш ефективного захисту порушеного права.

Саме тому Верховний Суд не погодився із висновками суду першої інстанції, який визначив критерієм дотримання принципу пропорційності не точну, а «приблизну рівномірність», і, порівнявши кінцеві (на час розгляду справи в суді) значення кількості керівних посад, визначених відповідачем за кандидатами, (встановлення яких виходило за межі предмету дослідження у даній справі), допустив їх «розумну розбіжність».

Крім того, встановити протиправність дій ЦВК в частині недотримання нею положень нормативно-правових актів, які регламентують порядок внесення змін до складу виборчих комісій, теж не видається можливим, оскільки такі НПА не містять вказівок щодо способу дотримання пропорційності розподілу керівних посад за правової ситуації, що склалася, а застосування затвердженого Порядком №70 від 25 березня 2014 року механізму визначення часток, знов-таки, є фізично неможливим через обмежену кількість вивільнених посад.

Отже, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав до задоволення позову, однак і правомірності дій ЦВК ним теж не встановлено.

Принагідно зауважуємо, що судова практика, відповідно до якої обов'язок збереження пропорційності часток керівних посад в ОВК протягом усього виборчого процесу покладається на ЦВК законом, і остання приймає низку рішень для його забезпечення, а тому виокремлення окремої постанови відповідача без врахування інших рішень, прийнятих з цього питання, не дає підстав вважати про порушення відповідачем принципу пропорційності розподілу керівних посад в окружних виборчих комісіях, сформована значно раніше і є на сьогодні сталою (до прикладу, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2014 року у справі №875/25/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 травня 2014 року).

Означене стало підставою до зміни правильного по суті, але ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду першої інстанції в частині мотивів його прийняття. При цьому мотивами відмови у позові від часу такої зміни вважаються ті, що викладені у постанові Верховного Суду.

Наведене жодним чином не спростовує права позивача на оскарження будь-якої постанови відповідача як окремо, так і в сукупності з іншими, а так само дій чи бездіяльності останнього, у строки і з підстав, що визначені чинним законодавством, - водночас, ініціація судового процесу, так само як і формулювання змісту позовних вимог (визначення предмету оскарження) чи прогнозування результатів їх розгляду виходить за межі повноважень суду.

Крім того, відповідно до частини першої - третьої статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз'яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Подання заяви про роз'яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Так, за змістом статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

При цьому, рішення суду, незалежно від виду провадження, повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким, містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням зазначеної послідовності.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення.

Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.

Отже, судове рішення потребує роз'яснення у тому разі, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або для тих, хто буде здійснювати його виконання, якщо існує ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення, чи якщо наявні суперечки щодо його розуміння під час його виконання.

В ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Суд, роз'яснюючи судове рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.

Якщо ж заявником фактично порушується питання про зміну рішення або внесення до нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, це не є підставою до роз'яснення рішення.

Мотиви, які навів заявник у своїй заяві, по суті полягають у незгоді з постановою Верховного Суду від 19 березня 2019 року, а питання, на які позивач хоче отримати роз'яснення у порядку статті 254 КАС України, поставлені у такому аспекті, що вимагають від суду додаткового обґрунтування вже ухваленого судового рішення, що чинним законодавством не передбачено і є неприпустимим.

Верховний Суд також зауважує, що при розгляді заяв учасників процесу про роз'яснення судового рішення, яке набрало законної сили, суд не здійснює нового перегляду справи.

Отже, все означене знайшло своє відображення у постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року, вона є повною, чіткою та зрозумілою, не містить положень, які б суперечили або виключали одне одного, та повністю відповідає судовій практиці, що склалася.

У зв'язку з цим, передбачених у статті 254 КАС України підстав для роз'яснення постанови Верховного Суду від 19 березня 2019 року немає.

На підстави викладеного, Суд

ухвалив:

У задоволенні заяви кандидата на пост Президента України ОСОБА_3 про роз'яснення постанови Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 855/76/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Суддя О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець