Справа № 803/986/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

19 березня 2019 року

справа №803/986/16

адміністративне провадження №К/9901/33114/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2016 року у складі судді Андрусенко О.О.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у складі суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М., Качмара В.Я.

у справі № 803/986/16 (876/6356/17)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд»

до Головного управління ДФС у Волинській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд» (далі - Підприємство, позивач у справі) звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій, з мотивів безпідставності його прийняття.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 1 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року позов задовольнив, визнав протиправним та скасував рішення про застосування фінансових санкцій від 14 квітня 2016 року № . Приймаючи рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржуване рішення винесене без урахувань усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки відповідачу було відомо, що алкогольна продукція є імпортованою та ввезеною на митну територію України не позивачем.

У лютому 2017 року відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи касаційної скарги повторюють доводи апеляційної скарги.

Позивач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, стверджує що висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що з 15 жовтня 2015 року по 23 жовтня 2015 року посадовими особами податкового органу проведено фактичну перевірку гіпермаркету «Там-Там», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 31, що належить позивачу, щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання здійснення оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, здійснення розрахункових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.

За результатами перевірки складено акт від 23 жовтня 2015 року № 26/543/21/33170637, яким встановлено порушення позивачем вимог пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів» та статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме зберігання з метою подальшої реалізації алкогольних напоїв, маркованих марками акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, що не відповідає сумі визначеній з урахуванням чинних на дату розливу ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

14 квітня 2016 року на підставі акта перевірки від 23 жовтня 2015 року № 26/543/21/33170637 податковим органом прийнято рішення № , згідно якого до позивача у відповідності до абзацу п'ятнадцятого частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року.

Статтею 11 вказаного Закону встановлено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1251 (тут та далі Положення, в редакції, що діяла на момент перевірки).

Пунктом 3 вказаного Положення зазначено, що підприємства - виробники та імпортери алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі - покупці марок) подають в електронній формі щомісяця до 10 числа продавцю марок акцизного податку (далі - продавець марок) для задоволення через два місяці потреби в марках акцизного податку попередню заявку-розрахунок про потребу в марках за їх видами, копію платіжного документа на перерахування плати за марки з відміткою банку про дату виконання платіжного доручення та звіт про використання марок, придбаних у попередньому місяці.

За приписами пункту 13 того ж Положення для одержання марок імпортер подає продавцю марок заявку-розрахунок у трьох примірниках за встановленою продавцем марок формою, платіжні документи, що підтверджують внесення плати за марки та сплату податку до відповідного бюджету. Один примірник заявки-розрахунку залишається у продавця марок, другий (з відміткою продавця марок про сплату податку) - повертається імпортеру для передачі територіальному органу ДФС, третій (з відміткою продавця марок про одержання заявки-розрахунку) - залишається у покупця (імпортера).

Як встановлено пунктом 18 Положення, придбані марки передаються покупцями марок (імпортерами) іноземним суб'єктам господарювання для маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, що підлягають подальшому ввезенню на митну територію України.

У відповідності до пункту 19 Положення наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати акцизного податку та легальності ввезення товарів.

Пунктом 20 Положення встановлено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України покупці марок зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Вважаються такими, що немарковані, зокрема, алкогольні напої з марками, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Отже, аналіз приписів зазначеного положення, приводить до висновку, що за немарковані (марковані з порушенням) алкогольні напої, ввезені на митну територію України, несе відповідальність покупець марок, тобто імпортер алкогольних напоїв.

Те, що позивач не є імпортером алкогольних напоїв, не заперечувалось податковим органом. Більш того, в апеляційній та касаційній скаргах відповідач зазначає, що виявлені акцизні марки одержані товариством з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдінг» 22 серпня 2014 року за заявкою-розрахунком від 19 серпня 2014 року № 262 для маркування віскі та використані для маркування відповідно до звіту за вересень 2014 року.

З урахуванням зазначеного, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що оскільки відповідачу було відомо про те, що алкогольна продукція, яка виявлена перевіряючими під час проведення фактичної перевірки, є імпортованою та ввезеною на митну території України не позивачем, а іншим суб'єктом підприємницької діяльності, застосування відповідачем фінансових санкцій до позивача за дане порушення є протиправним.

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів заперечення до позову та апеляційної скарги, яким надано оцінку судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого, касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі № 803/986/16 (876/6356/17) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер