Справа № 1140/2018/18
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2018/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., секретар судового засідання - Чорнов Є.С., за участю представників позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року в адміністративній справі №1140/2018/18 (головуючий суддя у 1 інстанції Черниш О.А., повний текст рішення складено 23.11.2018 року) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Олександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, викладену у листі №1907/0-4294/0/17-18 від 15.06.2018 року;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надати їй такий дозвіл.

В обґрунтування позовних вимог зазнала, що відповідач протиправно відмовляє у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не зважаючи на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 року у справі №П/811/257/18, яким вже було зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву позивачки щодо надання відповідного дозволу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладену у листі №1907/0-4294/0/17-18 від 15.06.2018 року. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не пізніше 30 днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (зареєстрована 09.11.2017 року за №У-21971/0/5-17) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області протягом 30 днів з дня набрання даним рішенням суду законної сили подати до Кіровоградського окружного адміністративного суду звіт про його виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати частково оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач зловживає своїми повноваженнями і безпідставно відмовляє у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому ефективним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов'язання відповідача надати такий дозвіл.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залучити Олександрівську сільську раду Долинського району Кіровоградської області в якості співвідповідача.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки позовні вимоги заявлені саме к Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області. Також відповідач не обґрунтував належним чином необхідність залучення Олександрівську сільську раду Долинського району Кіровоградської області в якості співвідповідача.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 12.07.2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого нею успадковано право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП "Іскра" Олександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, розміром 8,23 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належну спадкодавцеві ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого 26.07.1997 року Долинською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 17.09.1996 року №518, сертифікат зареєстровано 26.07.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №133.

На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом Долинською районною державною адміністрацією 25.10.2017 року внесено зміни до сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, згідно з якими право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_2

Листом №02-15/347 від 09.08.2017 року Олександрівська сільська рада повідомила позивача, що згідно з картою поділу земель КСП "Іскра" відсутні вільні земельні ділянки, в тому числі ділянка, яка підлягає виділенню на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого 26.07.1997 року Долинською районною державною адміністрацією, а на території Олександрівської сільської ради (за межами населеного пункту) по КСП "Іскра" відсутній земельний резерв.

16.08.2017 року Олександрівська сільська рада надала висновок №02-19/353 про погодження надання земельної ділянки ОСОБА_2 за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі, загальною площею 7,22 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

09.11.2017 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадстру у Кіровоградській області із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності (запасу) на території Олександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту), площею 8,23 га в умовних кадастрових гектарах однією земельною ділянкою зі складом сільськогосподарських угідь - рілля, право на отримання якої успадковане згідно з сертифікатом на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданим Долинською районною державною адміністрацією 26.07.1997 року.

Листом №У-21971/0-16130/0/6-17 від 07.12.2017 року відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення його заяви, посилаючись на частину 4 статті 122 Земельного кодексу України, статтю 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам часток (паїв)".

Вказану відмову позивач оскаржив до суду та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 року у справі №П/811/257/18 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області та скасовано відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Олександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, викладену у листі №У-21971/0/16130/0/6-17 від 07.12.2017 року. Зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 09.11.2017 про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, з урахуванням висновків суду. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.05.2018 року.

Листом №1907/0-4294/0/17-18 від 15.06.2018 року відповідач повідомив позивача, що ним на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №П/811/257/18 за результатами повторного розгляду заяви встановлено, що остання не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме масштаб та якість доданих графічних матеріалів не дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, землевпорядної та містобудівної документації.

Таким чином ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Так, частинами 1, 2, п. "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом "в" ч.3 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Відповідно частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч.3 ст.123 Земельного кодексу України.

Із аналізу положень Земельного кодексу України слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не довів суду, що останній розглядаючи заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем перевірки заяви позивача на відповідність її вимогам ЗК України, як умови надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Колегія суддів з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно до Рекомендації Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, у відповідності до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту. У разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", зазначив, що "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Повноваження суду при вирішенні справи визначені ст.245 КАС України, відповідно до п.2 ч.1 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, проте відповідний спосіб захисту має бути законним та відповідати певній нормі права.

Таким чином належним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки відповідача рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 року у справі №П/811/257/18 вже було зобов'язано повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 09.11.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, з урахуванням висновків суду, проте на виконання вищевказаного рішення суду прийнято відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 317, 321, 325 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року в адміністративній справі №1140/2018/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року в адміністративній справі №1140/2018/18 скасувати в частині відмови в позові про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 7,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Олександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та ухвалити нову постанову про задоволення позову в цій частині.

В інший частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року в адміністративній справі №1140/2018/18 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 06 березня 2019 року, в повному обсязі постанова виготовлена 18 березня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва