Справа № 820/4851/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 р.Справа № 820/4851/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан ОСОБА_4, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.09.18 року по справі № 820/4851/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді і виплату грошового та речового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 22.05.2018 р. № 563 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Харківського ВП ГУНП в Харківській області" в частині начальника СРПП № 2 Харківського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.05.2018 року № 123 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліції";

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області з поновленням та виплатою йому всього передбаченого чинним законодавством грошового та речового забезпечення за встановленими нормами відповідно до його посади, спеціального звання та вислуги за час вимушеного прогулу з 25.05.2018 року по день поновлення на роботі, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в поліції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вважає наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 22.05.2018 р. № 563 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Харківського ВП ГУНП в Харківській області" в частині начальника СРПП № 2 Харківського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.05.2018 року № 123 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області зі служби в поліції безпідставними та неправомірними.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.18 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді і виплату грошового та речового забезпечення - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 22.05.2018 р. № 563 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Харківського ВП ГУНП в Харківській області" в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на начальника СРПП № 2 Харківського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.05.2018 року № 123 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Поновлено ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61000, код НОМЕР_1) на службі в поліції на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код 40108599) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61000, код НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 37523,76 грн. (тридцять сім тисяч п'ятсот двадцять три гривні 76 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач та його представник, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача, його представника, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 1998 р. проходив безперервну публічну службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 р. продовжив публічну службу в лавах Національної поліції України, був призначений на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області, мав спеціальне звання капітана поліції.

Наказом ГУ НП в Харківській області №563 від 22.05.2018 р. на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 25.05.2018р. № 123 о/с накладене дисциплінарне стягнення було виконано, позивач був звільнений зі служби, внаслідок чого правовідносини з проходження публічної служби припинились.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 31.08.2018р. № 239 о/с внесені зміни до наказу № 123 від 25.05.2018р. в частині дати звільнення позивача, а саме звільнивши позивача з 09.06.2018, з огляду на наявність листка непрацездатності ОСОБА_1 в період з 22.05.2018 08.06.2018.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що деякі обставини, які відповідач вважав встановленими службовим розслідуванням не відповідають дійсності, діяння позивача з не охорони місця події та не повідомлення особисто до органу поліції про цю подію, з урахуванням встановлених судом обставин спірних правовідносин (надання допомоги потерпілому доставляючи його до Краснокутської ЦРЛ) є порушенням службової дисципліни, але не може бути кваліфіковано саме як порушення Присяги поліцейського, відповідно накладене стягнення не є співмірними скоєному проступку.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності НПУ, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в НПУ визначає ОСОБА_5 України "Про Національну поліцію" №580-VIII.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №580-VШ, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.18 Закону №580-УІІІ, поліцейський зобов'язаний : 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частинами першою та другою статті 19 цього Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Положеннями п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» №901-VIII від 23.12.2015 (далі - ОСОБА_5 №901-VIII) передбачено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

У статті 1 Дисциплінарного статуту міститься визначення, за яким службова дисципліна це - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Абзацом другим цієї статті передбачено, що службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу, набуттям високого рівня професіоналізму, забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності, дотриманням законності і статутного порядку, повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності, вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей, забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту, умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу, належним виконанням умов контракту про проходження служби.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

За змістом ст.8 Дисциплінарного статуту, начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі порушення службової дисципліни на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнення як усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь або звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст.14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Відповідно до ч.5 ст.14 Дисциплінарного статуту, перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Проведення службового розслідування відповідно до ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

Згідно ч.6 ст.14 Дисциплінарного статуту, про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

У відповідності до ч.8 ст.14 Дисциплінарного статуту, зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При цьому, частиною десятою цієї статті передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Водночас, частиною 15 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, рішення про застосування якого оскаржується в установленому законом порядку.

Згідно ч.ч.1-3 ст.16 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.18 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Частиною пятою цієї статті передбачено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Згідно п.2.1 Інструкції про порядок провдення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.13 №230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

За змістом п.п.2.5, 2.6 Інструкції №230, підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб рядового і начальницького складу, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку. Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до п.3.2 Інструкції №230, службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності звільнення позивача зі служби в поліції на підставі висновків проведеного службового розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, що 19.05.2018 близько 22.00 до громадянина ОСОБА_6, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 завітали його знайомі начальник СРПП № 2 Харківського ВП капітан поліції ОСОБА_7 та поліцейський СРПП № 1 Харківського ВП старший сержант поліції ОСОБА_8 після чого останні на автомобілі «BA3-21213», н.з. 6220 ХК, яким користується ОСОБА_6, вирушили у напрямку с. Степанівка, Краснокутського району, при цьому взяли із собою карабін «BLASER R-93 STAND ART» з приладом нічного бачення, який зареєстрований та належить капітану поліції ОСОБА_1

20.05.2018 близько 00.30 перебуваючи на польовій дорозі, неподалік від с. Степанівка, старший сержант поліції ОСОБА_8, вийшов з автомобіля «BA3-21213», н.з. 6220 ХК, дістав карабін «BLASER R-93 STANDART» з прибором нічного бачення, прицілившись, побачив у лісосмузі на відстані близько 200 метрів силует, помилково сприйнявши його за козу, яка присіла та здійснив один постріл з вказаного карабіну, у напрямок даної цілі. Вирішивши на власний розсуд, що промахнувся, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 поїхали далі. Проїхавши близько 300 метрів, останні зустріли на дорозі автомобіль «MITSUBISHI PAJERO», водій якого повідомив їм, що вони своїм пострілом поранили його знайомого - громадянина ОСОБА_9 У подальшому останні поїхали до місцезнаходження ОСОБА_9 та допомогли доставити його до Краснокутської ЦРЛ.

Перелічені вище події були кваліфіковані відповідачем як порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, ненадання невідкладної медичної допомоги особі, який опинився внаслідок дій старшого сержанта поліції ОСОБА_8 у небезпечному для його здоровя стані, невжиття необхідних заходів з метою надання допомоги потерпілому ОСОБА_9, вимог п. 4 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1377 у частині невжиття заходів запобігання правопорушення та його припинення, ненадання допомоги особі, яка її потребує, не охорони місця події і неповідомлення про саму подію до найближчого органу поліції, вимог п. 12.13 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, у частині недотримання порядку перевезення зброї, вимог статті 12 розділу ІІІ Закону України «Про мисливське господарство та полювання», у частині полювання без одержання в установленому порядку дозволу на добування мисливських тварин, вимог ст. 20, розділу ІІІ Закону України «Про мисливське господарство та полювання», у частині полювання без належного на те дозволу, у заборонений час, а саме: у темний період доби (пізніше години після заходу сонця і раніше години до його заходу), з використанням приладів нічного бачення, вимог п.п. 6 п. 10 розділу І Інструкцію з заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70, у частині залишення зброї, яка йому належить без нагляду.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, висновки службового розслідування є суперечливими та не свідчать про дійсне встановлення фактичних обставин події та дисциплінарного проступку.

Так, згідно висновків службового розслідування позивач та інші особи знаходились на полюванні без належного на те дозволу, у заборонений час.

Разом з тим як вбачається з пояснень позивача, як в ході проведення службового розслідування, так і в ході судового розгляду адміністративної справи, своє місцеперебування під час здійснення ОСОБА_8 пострілу, він пояснює фактом перевезення карабіну «BLASER R-93 STANDART» з прибором нічного бачення з метою продажу. І це мало відбуватися саме в нічний час для демонстрації роботи карабіну «BLASER R-93 STANDART» з прибором нічного бачення.

Висновком службового розслідування наголошується на порушенні позивачем ст.ст. 12. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання». Проте, доказів про притягнення до відповідальності за вказані порушення, матеріали службового розслідування не містять. Службовим розслідуванням встановлено знаходження позивача на території мисливського господарства, посилаючись на наказ № 48 від 24.07.2017р. Харківської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, який містить перелік адміністративно-територіальних районів Харківської області, які мають мисливські угіддя, в тому числі Краснокутського району Харківської області. Проте даний наказ не містить інформації, конкретизації щодо розташування і конфігурації площі мисливських угідь, виділених в Красиокутському районі Харківської області,та не підтверджує факт знаходження позивача саме на території мисливських угідь Краснокутського району Харківської області.

Висновки службового розслідування щодо ненадання позивачем невідкладної медичної допомоги особі, який опинився внаслідок дій старшого сержанта поліції ОСОБА_8 у небезпечному для його здоров'я стані, невжиття необхідних заходів з метою надання допомоги потерпілому ОСОБА_9 не відповідає дійсності і спростовується викладеними поясненнями від 20.05.2018р. ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_10 ОСОБА_11 був доставлений в Краснокутську ЦРЛ у супроводі мене, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_10

Щодо висновків службового розслідування в частині залишення зброї, яка йому належить без нагляду та порушення вимог п.п. 6 п. 10 розділу І Інструкцію з заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70.

Матеріалами службового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 використав карабін, який належить ОСОБА_1 за його відсутності та без відповідного дозволу останнього.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Наказу МВС від 01.02.2016, № 70 "Про затвердження Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю" (далі Наказ № 70) ця Інструкція визначає систему заходів, спрямованих на забезпечення особистої безпеки поліцейських, запобігання загибелі, пораненням і травмуванню їх та інших осіб під час поводження з вогнепальною зброєю, ручним протитанковим і підствольним гранатометами, реактивною протитанковою і бойовою ручною гранатами (далі - зброя).

Згідно п. 3 наказу № 70 забезпечення особистої безпеки поліцейськими при поводженні зі зброєю є складовою частиною службової діяльності органів (закладів, установ) поліції і здійснюється під час: 1) вивчення матеріальної частини зброї, навчання правил та порядку її застосування і використання, заходів безпеки при поводженні зі зброєю і влучній стрільбі в закладах (установах) та за місцем служби в системі службової підготовки; 2) закріплення за поліцейськими вогнепальної зброї; 3) отримання і здачі зброї в черговій частині органу (закладу, установи) поліції; 4) виконання службових обов'язків поліцейськими з протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку; 6) постійного зберігання та носіння вогнепальної зброї і боєприпасів поліцейськими;7) чищення зброї; 8) вилучення зброї та боєприпасів;9) перевірок наявності та організації зберігання зброї і боєприпасів.

Поліцейський, за яким закріплена вогнепальна зброя, зобов'язаний:1) знати та точно виконувати вимоги, встановлені цією Інструкцією; 2) забезпечити зберігання зброї і підтримувати її у справному та змащеному стані; 3) отримавши вогнепальну зброю та боєприпаси, діяти відповідно до вимог, передбачених розділами III, IV цієї Інструкції;4) під час виконання службових обов'язків, проведення практичних стрільб постійно контролювати наявність отриманої зброї (боєприпасів) та не допускати випадіння її або витягування з кобури (спеціального спорядження) іншими особами; 5) здати зброю і боєприпаси до чергової частини органу (закладу, установи) поліції негайно після виконання службових обов'язків. У разі неможливості своєчасного прибуття до органу (закладу, установи) поліції повідомити про це безпосереднього керівника і далі діяти за його наказом. (п.6 Наказу № 70).

Аналіз зазначених норм та зміст Наказу № 70 свідчить, що зазначений нормативно правовий акт регулює відносини щодо поводження зі зброєю поліцейськими під час виконання службових обовязків, навчальних стрільб та в інших випадках визначених інструкцією та тільки ту зброю яка за ними закріплена у встановленому законом порядку, як за працівниками поліції, відповідно до картки застереження.

Разом з тим, службовим розслідуванням не досліджувалося питання виконання позивачем службових обов"язків під час події, що стала предметом службового розслідування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки службового розслідування про порушення п.п. 6 п. 10 розділу І Інструкцію з заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70 не є обґрунтованим.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що звільнення, як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу на поліцейського.

При цьому, із висновку службового розслідування та оскаржуваного наказу про звільнення вбачається, що відповідачем не розглядалась можливість застосування до ОСОБА_1 іншого виду дисциплінарного стягнення, не пов"язаного з його звільненням.

В той же час, колегія зазначає, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, ступінь якого полягає у невиконанні чи належному виконанні особою службової дисципліни.

При цьому, ступінь тяжкості дисциплінарного проступку має відповідати фактичним обставинам подій, за яких його вчинено та підтверджуватися належними доказами.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не мав дисциплінарних стягнень при проходженні служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції, натомість мав заохочення.

Таким чином, при визначенні міри дисциплінарного впливу, відповідачем не було надано належної оцінки особі, зокрема, його ставлення до службових обов'язків, відсутність дисциплінарних стягнень та можливість застосування іншого виду дисциплінарного стягнення з урахуванням всіх обставин події.

При цьому, слід звернути увагу на те, що застосована уповноваженими органами держави відповідальність має бути співрозмірною із вчиненим особою правопорушенням.

Крім того, обов'язковою умовою для притягнення працівників органів внутрішніх справ до дисциплінарної відповідальності та накладення на них дисциплінарного стягнення є наявність встановленого факту невиконання чи неналежного виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, а також наявність обґрунтованих підстав для застосування до працівника поліції такого крайнього заходу дисциплінарного впливу, як звільнення з посади.

В даному випадку, відповідач обмежився застосуванням крайнього і найтяжчого виду дисциплінарного стягнення, не дослідивши в повній мірі всі обставини спірних правовідносин, а також особу поліцейського, внаслідок чого колегія важає не обгрунтованим і передчасним такий висновок.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з виновком суду першої нстанції щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Харківській області від 22.05.2018 р. № 563 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Харківського ВП ГУНП в Харківській області" в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на начальника СРПП № 2 Харківського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1, визнання протиправним та скасуванння накауз Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.05.2018 року № 123 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" та поновлення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61000, код НОМЕР_1) на службі в поліції на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Разом з тим, колегія суддів надійшла інших висновків щодо обставин справи з викладених вище мотивів та рішення суду першої інстанції підлягає зміні частково в частині підстав задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 року по справі № 820/4851/18 змінити частково в частині підстав задоволення позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_13 ОСОБА_14
Повний текст постанови складено 25.03.2019 року