Справа № 824/150/19-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/150/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кривохижої Н.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Любимової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги щодо сплати недоїмки з єдиного соціального внеску,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1. ОСОБА_1 (далі - позивач) вернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - відповідач або ГУ ДФС), у якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску від 16 січня 2019 року №Ф-123-50.

2. Ухвалою суду від 20.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

3. 30.01.2019 року позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-123/50 від 16.01.2019 року, якою йому нараховано недоїмку по єдиному соціальному внеску у розмірі 15819,54 грн. Вважає таку вимогу протиправною, оскільки станом на 31.10.2018 року не мав будь-якого податкового боргу, в тому числі щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, господарську діяльність не здійснював .

ІІІ АРГУМЕНТИ СТОРІН

4. У січні 2019 року позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-123/50 від 16.01.2019 року, якою йому нарахована недоїмка по єдиному соціальному внеску у розмірі 15819,54 грн.

5. Вважає цю вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки станом на 31.10.2018 року не мав податкового боргу, в тому числі щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. В період з січня 2018 року по 31 жовтня 2018 року стосовно нього органами ДФС не проводилося ніякої перевірки, не складалося акту про перевірку. Будучи фізичною особою-підприємцем господарську діяльність фактично не здійснював. У зв'язку із цим вважає, що відсутні підстави для пред'явлення оскаржуваної вимоги.

6. Згідно записів в трудовій книжці серії БТ-1 №2662060, він з 07.04.2008 року прийнятий на посаду головного інженера у Вижницьке управління газового господарства ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» і з того часу працює в даній організації офіційно, відповідно йому нараховується заробітна плата та з неї утримуються всі необхідні податкові платежі в тому числі платіж по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

7. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечила та надала суду пояснення відповідно до змісту відзиву на позов, а саме суду пояснила, що позивач з 23.06.2009 року по 28.01.2019 року був фізичною особою-підприємцем.

8. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016, № 1774-VIII внесено зміни до Закону №2464, зокрема у пункті 1 частини 1 статті 7 у першому реченні абзацу другого слова "має право самостійно" замінено словом "зобов'язаний". Зазначені зміни набрали чинності з 01.01.2017 року, а тому є обов'язковими до виконання.

9. Враховуючи те, що позивач був фізичною особою-підприємцем і в силу положень статті 7 Закону №2464 він зобов'язаний сплачувати єдиний соціальний внесок, однак останній ним не сплачувався, відповідач самостійно здійснив нарахування єдиного соціального внеску за І, ІІ, ІІІ, IV квартал 2017 року, І, ІІ, ІІІ квартал 2018 року.

ІV. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

10. Так, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця позивач 19.06.2009 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.38).

11. Згідно ідентифікаційних даних, доданих до матеріалів справи, 28.01.2019 року позивач за власним рішенням припинив підприємницьку діяльність (а.с.43).

12. Отже в період з 19.06.2009 року по 28.01.2019 року позивач мав статус фізичної особи-підприємця.

13. Як вбачається із матеріалів справи за позивачем рахується заборгованість у розмірі 15819,54 грн., яка виникла за чотири квартали 2017 року та три квартали 2018 року.

14. 16.01.2019 року ГУ ДФС сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-123/50, якою від позивача вимагається сплатити борг у розмірі 15819,54 грн. (а.с.10).

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

15. Предметом цього позову є вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-123/50 від 16.01.2019 року, а тому суд має надати оцінку на предмет її правомірності та безпосередньо наявності підстав для її формування.

16. Законом №2464 визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

17. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 під єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування розуміють консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

18. Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону №2464).

19. Отже, з викладеного слідує, що єдиний соціальний внесок є обов'язковим платежем, метою якого є забезпечення захисту прав застрахованих осіб, які такий внесок сплачували самостійно або за них такі внески сплачувались іншими особами.

20. Статтею 4 Закону №2464 визначено перелік платників єдиного соціального внеску, серед яких фізичні особи-підприємці (пункт 4 частини 1).

21. У частині 4 статті 4 Закону №2464 визначено перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема такими є особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

22. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач відноситься до категорії осіб, наведених у частині 4 статті 4 Закону №2464, а також те, що він є фізичною особою-підприємцем, слідує, що він є платником єдиного соціального внеску.

23. Частиною 2 статті 6 Закону №2464 визначені обов'язки платника єдиного внеску, серед яких обов'язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1), подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

24. Згідно частини 3 цієї ж статті Закону №2464 обов'язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5 1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону. Тобто ці обов'язки поширюються і на позивача.

25. При цьому згідно частини 4 статті 6 Закону №3464 у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов'язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

26. З викладеного слідує, що навіть після припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа зобов'язана сплатити нараховані їй або нею єдиний соціальний внесок.

27. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 (в редакції зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016, № 1774-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5- 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

28. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

29. Отже, фізична особа-підприємець, якою був позивач під час сформування оскаржуваної вимоги, у разі не отримання доходу у звітному кварталі зобов'язаний нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок, сума якого не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

30. Під мінімальним страховим внеском Закон №2464 розуміє, суму єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 5 частини 1 статті 1), тоді як під максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску розуміється максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п'ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок (пункт 4 частина 1 статті 1 Закону №2464).

31. Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

32. Із врахуванням зазначеного мінімальний страховий внесок у 2017 році (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року - 3200,00 грн.) складав 3200 грн. х22%=704,00 грн./міс.; мінімальний страховий внесок у 2018 році (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 року - 3723,00 грн.) складав 3723 грн.х22%=819,06 грн./міс.

33. Таким чином, у позивача з 01.01.2017 року виник обов'язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій, ніж 704,00 грн./місяць протягом 2017 року, та у сумі не меншій ніж 819,06 грн./місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період.

Із врахуванням наведених вище цифрових показників, позивач мав сплатити за чотири квартали 2017 року та 3 квартали 2018 року єдиний соціальний внесок на загальну суму 15819,54 грн. (704х12+819,06х9).

34. Відповідно частини 4 статті 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату, а згідно частини 1 цієї статті Закону №2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

35. Згідно із частиною 16 статті 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

36. Отже, із врахуванням того, що в інформаційній системі ГУ ДФС міститься інформація про недоїмку позивача щодо сплати єдиного соціального внеску, відповідач на підставі статті 25 Закону №2464 мав всі законні підстави сформувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-123/50 від 16.01.2019 року.

37. За таких обставин суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення ГУ ДФС діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб встановлений Конституцією України та Законом №2464. При цьому права позивача не порушувались, а фактична наявність боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 15819,54 грн. підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін в ході розгляду справи по суті.

Разом із цим, суд вважає за необхідним позивачу роз'яснити, що він будучи фізичною особою-підприємцем наділений був не тільки правами пов'язаними із здійснення підприємницької діяльності, а й обов'язками, у тому числі щодо сплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

38. Зокрема відповідно до частини 1 статті 42 Господарського кодексу України від 16.01.2003, №436-IV підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

39. Отже з викладеного слідує, що позивач мав усвідомлювати ймовірні ризики від здійснення господарської діяльності, а також в силу положень Закону №2464 зобов'язаний був сплачувати єдиний соціальний внесок.

40. Щодо позиції позивача, відповідно до якої він працюючи головним інженером у Вижницькому управлінні газового господарства ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» сплачує єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому повторно сплачувати його як фізична особа-підприємець не зобов'язаний, суд зазначає наступне.

41. Статтею 4 Закону №2464 визначено перелік платників єдиного соціального внеску, серед яких окремо зазначені роботодавці (пункт 1 частини 1) та фізичні особи-підприємці (пункт 4 частини 1).

42. Виконуючи обов'язки головного інженера у Вижницькому управлінні газового господарства ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз», позивач виконує функції працівника, а отже єдиний соціальний внесок за нього сплачує роботодавець, яким є вказане підприємство. Тоді як, будучи фізичною особою-підприємцем, позивач самостійно має сплачувати єдиний соціальний внесок.

43. Закон №2464 не звільняє фізичних осіб-підприємців від сплати єдиного соціального внеску у разі виконання ними трудових обов'язків у інших суб'єктів господарювання, які будучи роботодавцями, сплачують єдиний соціальний внесок.

44. Діяльність яку здійснює позивач, як фізична особа-підприємець є відмінною від діяльності, яку він здійснює, як працівник, а тому природа сплати єдиного соціального внеску з доходу від підприємницької діяльності, є відмінною від природи сплати такого внеску роботодавцем у досліджених правовідносин. У даному разі не може йти мови про повторну сплату позивачем єдиного соціального внеску з одного того самого виду доходу, який він отримав внаслідок здійснення одного виду діяльності.

45. За таких обставин, суд вважає, що вказана вище позиція позивача є безпідставною та необґрунтованою.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

46. Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що відповідач при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-123/50 від 16.01.2019 року, якою від позивача вимагається сплатити борг у розмірі 15819,54 грн. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законами України, що відповідає положенням частини 2 статті 19 Конституції України та критеріям законності рішення суб'єкта владних повноважень, які наведені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

47. Чинне законодавство України не містить положень, які б звільняли позивача від сплати єдиного соціального внеску, будь-яких доказів сплати ним єдиного соціального внеску він суду не надав.

48. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

49. Відповідачем доведено суду правомірність прийняття оскаржуваного позивачем рішення, натомість останнім не доведено суду його протиправність, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

50. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат.

51. При поданні до суду цього позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 780 грн. 00 коп., однак враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено повністю, суд не компенсує їй та не стягує на його користь ці витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77,90,241-246,250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги №123-50 від 16.01.2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску - відмовити у повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.03.2019 року.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1)

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдана, 200-а, )

Суддя О.В. Анісімов