Справа № 540/237/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/237/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Васильєвій В.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 08.11.2018 р. № НОМЕР_1,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 08.11.2018 року №.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що 09.10.2018 року нею отримано довідку про звірку з податків та інших обовязкових платежів станом на зазначену дату. З зазначеної довідки вказано, що на рахунку позивачки зі сплати єдиного соціального внеску обліковується штраф та пеня за несвоєчасну сплату відповідного платежу у розмірі 5459,46 грн. До жовтня 2018 року в жодних ресурсах інформація про зазначену заборгованість не містилась.

Не погодившись з наявністю боргу, штрафних санкцій та пені позивачкою подано скаргу до Державної фіскальної служби. Рішенням Державної фіскальної служби України скаргу позивачки залишено без задоволення. З рішення позивачці також стало відомо про існування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску від 08.11.2018 року №.

Позивач вважає зазначене рішення протиправним, вказує, що вона є платником єдиного податку, а згідно ч.15 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються.

Нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами - підприємцями, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню.

Також, позивачка вказує, що вимог про сплату боргу (недоїмки) за 2015, 2016, 2017,2018 року їй не надсилалось, що позбавило її можливості оскаржити нараховані суми недоїмки та в подальшому призвело до нарахування пені у значному розмірі. ФОП ОСОБА_1 зазначає, що їй надсилались вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску тільки за 2013 та 2014 роки.

Позивачка в межах виконавчого провадження сплатила зазначену суму. Недоїмка за 2014 рік нарахована за вимогою від 09.10.2017 року №5481-17 на суму 4933,04 грн. сплачена 19.02.2018 року.

У звязку з зазначеним, позивачка вважала, що заборгованість по сплаті Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у неї відсутня.

На підставі викладеного ФОП ОСОБА_1 вважає рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 08.11.2018 року № НОМЕР_1 протиправним.

Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Судове засідання призначено на 26 лютого 2019 року.

26.02.2019 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог. Зазначає, що позивач є платником ЄСВ. Згідно вимог ч.12 ст. 9 зазначеного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника Оскільки ЄСВ сплачувався несвоєчасно, то борг набув статусу недоїмки та підлягає стягненню з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Узагальнюючи викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

26.02.2019 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із не отриманням відзиву та відсутності можливості подати відповідь на відзив.

Ухвалою суду від цієї ж дати розгляд справи відкладено на 14.03.2019 року.

В судове засідання на вказану дату сторони зявились.

Позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали. В обґрунтуванні покладались на доводи зазначені в позові.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, покликаючись на аргументи, наведені в відзиві на позов.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву на нього, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Обрала спрощену систему оподаткування.

08.11.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято Рішення № згідно якого на підставі частини 10 та п. 2 частини 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 738,07 грн. за період з 31.07.2013 року до 21.10.2014 року, у розмірі 4721,39 грн. за період з 20.01.2015 до 03.09.2018 року та пеня у розмірі 12825,69 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до ДФС України із скаргою вих. № б/н від 14.11.2018 р. (вх.№12705/ФОП від 20.11.2018) та проханням скасувати рішення № у повному обсязі.

Рішенням ДФС України від 20.12.2018 р. № /М/99-99-11-05-02-25 скарга ФОП ОСОБА_1 залишена без розгляду. Не погоджуючись з вказаним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464 (далі - Закон №2464), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФУ від 20.04.2015 р. №449 ( далі - Інструкція №449).

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2464, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно п.4 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, серед інших, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пп. 1, 4 п.2 статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України №2464).

Частиною 11 та 12 статті 9 Закону №2464 визначено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 25 Закону №2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Зазначені положення Закону кореспондуються з положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції №449 згідно яких до платників, які не виконали визначені Законом обовязки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції №449).

Відповідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону України №2464-VI (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно внесених змін до п.2 ч.11 ст.25 Закону України №2464-VI (в редакції, що діяла з 01.01.2015 року) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. (чч. 10, 13 ст. 25 Закону України №2464-VI).

Відповідно до даних інтегрованих карток платника ФОП ОСОБА_1 (а.с.54-63) у спірний період за позивачкою рахувалась недоїмка. На кінець 2013 року у сумі 2388,06 грн., на кінець 2014 року у сумі 7410,58 грн. Погашення боргу позивачкою розпочалось у 2015 році, недоїмка на кінець 2015 року складала 10258,43 грн. У 2016 році сплати за платежем відсутні. Недоїмка на кінець 2016 року склала 14500,58 грн. Лише у 2017 році ФОП ОСОБА_1 починає направляти кошти на погашення зазначеної недоїмки.

З викладеного вбачається наявність у позивачки в спірний період недоїмки та факт її несвоєчасної сплати.

Твердження ФОП ОСОБА_1, що бездіяльність податкового органу, яка полягала в не направленні на її адресу вимог про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску призвела до нарахування пені у великих розмірах суд розцінює критично, оскільки, по-перше, позивачкою в позові визнано отримання вимог про сплату недоїмки за період 2013-2014 рік та у 2017 році (станом на 09.10.2017 року). По-друге, суд визнає, що відповідно ч. 4 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Однак факт того, що вимога про сплату недоїмки не була винесена у період з 2015-2016, не звільняє ФОП ОСОБА_1 від обов'язку в повному обсязі та вчасно сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування та обчислювати ці внески і сплачувати їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах передбачених ст. 25 Закону №2464.

Щодо доводів ФОП ОСОБА_1 про відсутність у неї заборгованості з єдиного соціального внеску, оскільки до жовтня 2018 року в жодних ресурсах такої інформації не було суд зазначає, що згідно ч.14 ст. 25 Закону №2464 про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Отже, сума пені та штрафів визначається контролюючим органом саме у рішенні про застосування штрафних санкцій та нарахування пені й лише після цього вказані суми обліковуються як борг ФОП ОСОБА_1 До цього часу визначені у рішенні суми мали бути обраховані та сплачені позивачкою самостійно.

Стосовно посилання позивачки на положення ч. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) як на Законом встановлену заборону на застосування до неї будь-яких фінансових санкцій за порушення строків сплати єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.

Так, при зверненні до положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» позивачу слід враховувати, що зазначеним Законом визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

В свою чергу, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку передбачені іншим законом Законом №2464.

Відповідно до п.2 розд.VIІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464 з дня набрання чинності цим Законом суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992 р. "Про прибутковий податок з громадян" нараховують, обчислюють та сплачують єдиний внесок відповідно до цього Закону.

Відповідно до приписів Закону України від 04.07.2013 р. № 406-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" внесено зміни до ст.12 розд.IV Закону № 2464-VI, а саме завдання і функції із забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску, покладено на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику та його територіальні органи.

Відповідно до п.3 розд.VIІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.

З викладеного вбачається, що ст.106 врегульовує застосування фінансових санкцій у правовідносинах зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, які існували між позивачкою та органами Пенсійного фонду України. З 01.01.2011 року позивачка є платником єдиного внеску, який з 2013 року адмініструється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику та його територіальними органами, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку передбачені іншим законом Законом №2464.

Більш того, Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є консолідованим страховим внеском, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (ч.1 ст.1 Закону № 2464).

Тобто, поняття Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та страховий внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є різними за змістом та суттю.

Тому позивачка помилково поширює дію ч.15 ст. 106 Закону №1058 на правовідносини, які відповідною статтею не регулюються.

Також суд зазначає, що з розрахунку штрафних санкцій, визначених оскарженим рішенням вбачається, що найбільш ранньою датою початку нарахування пені та штрафів є 01.08.2013 року.

Тобто, штрафні санкції та пеня за несвоєчасну сплату страхових внесків (заборона на нарахування, яких передбачена ч.15 ст.106 Закону №1058), до суми оскарженого рішення не включена та бути включена не могла, що за спірних правовідносин додатково свідчить про безпідставність посилань позивачки на відповідну статтю Закону.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржене позивачем рішення № від 08.11.2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску винесено на законних підставах, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 205, 241 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21 березня 2019 р.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 111060000