Справа № 2340/3237/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3237/18 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (Військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного центру підготовки особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати висновок Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) про неможливість виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) повторно розглянути заяву та документи позивача та скласти і направити до адміністрації Державної прикордонної служби України висновок про можливість виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1
- визнати протиправним та скасувати рішення адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.03.2018 №31 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, старшому прапорщик у запасу ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина 993) та адміністрацію Державної прикордонної служби України відповідно до ст. 382 КАС України подати звіт про виконання судового рішення.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що дії відповідачів щодо відмови у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є протиправними, оскільки станом на день виникнення у позивача права на отримання такої грошової допомоги законодавство України не містило жодних підстав для відмови у призначенні та виплати такої допомоги.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин законодавства, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності 17.04.2012 р., а саме: Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» № 328 від 03.11.2006 р., яка діяла з 1 січня 2007 р. до 1 січня 2014 р., Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499.
Зазначає, що днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, є 28.10.2015 р., що підтверджується довідкою до акту МСЕК № 194124 від 28.10.2015 р.
Таким чином, позивач вважає, що до спірних правовідносин має застосуватися Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла станом на 28.10.2015 р.) та Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 (в редакції станом на 28.10.2015 р.), а не в редакції, що діяла з 1 січня 2007 до 1 січня 2014 року.
І заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, позивач звернувся в межах трирічного строку.
Відповідачем 1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якій він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. У своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що встановлювати причинний зв`язок поранення та захворювання ОСОБА_1 у зв`язку з проходженням служби у військовій частині НОМЕР_1 (на даний час Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота) в період її проходження з 01.07.1992 р. по 19.10.1994 р. не віднесено до компетенції ЦВЛК Міністерства оборони, а віднесено до компетенції ЦВЛК Держприкордонслужби України. Також, відповідач 1 зазначає, що до спірних правовідносин було застосовано норми законодавства у редакції станом на 01.01.2017 р., оскільки спірні правовідносини виникли у липні 2017 року у зв`язку із зобов`язанням Соснівським районним судом м.Черкаси у справі № 712/10624/17 здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 10.07.2017 р.
Відповідачем 2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. В обґрунтування своїх заперечень проти апеляційної скарги, зазначає, що позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу Державної прикордонної служби України. Судом першої інстанції не було взято до уваги, що всупереч наказу Адміністрації Державної прикордонної служби № 333 від 06.05.2009 «Про затвердження Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України», відповідно до якого медичний огляд колишніх військовослужбовців Держприкордонслужби з метою установлення причинного зв`язку між інвалідністю та отриманими пораненнями, травмами, здійснюється Центральною військово-лікарською комісією Державної прикордонної служби України, - до заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги було додано копію Витягу протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України.
В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача.
Зважаючи на те, що суд не визнавав явку позивача обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 2 ст. 313, ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, проходив дійсну військову службу у Збройних Силах СРСР з жовтня 1977 року по квітень 1991 року, у тому числі з 07 лютого 1982 року по 08 березня 1984 року приймав участь в бойових діях в складі діючої армії на території Республіки Афганістан. З жовтня 1991 року по липень 1992 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . З липня 1992 року по жовтень 1994 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (Навчальний центр Державної прикордонної служби України), де Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 жовтня 1994 року № 67 звільнений з військової служби у запас.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 923050 від 25.04.2012 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 17.04.2012, причина інвалідності загальне захворювання.
При повторному огляді позивачеві згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 194124 від 28.10.2015 позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - поранення, контузія та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії.
У подальшому при розгляді документів наданих позивачем для призначення одноразової грошової допомоги рішенням адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.03.2018 за № 31 позивачу було відмовлено у призначенні виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Вважаючи таке рішення відповідача 2 та висновок відповідача 1 протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги моментом виникнення права на її отримання є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності - 17.04.2012. Оскільки, позивачу вперше встановлена інвалідність через 18 років після звільнення зі строкової військової служби, суд визнав, що право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону № 2011-ХІІ у позивача відсутнє.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає помилковим застосування судом першої інстанції вищевказаної правової позиції Верховного Суду, оскільки в зазначеній справі є іншими фактичні обставини.
Так, відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року N 2232-XII (надалі Закон N 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон N 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону N 2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок N 975).
При цьому, п. 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку N 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, виходячи із наведеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності - 17.04.2012, тобто дата встановлення першої інвалідності.
Разом з тим, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/10627/17 від 17.10.2017 за позовом ОСОБА_1 до Навчального центру підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби України імені генерала-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, яка набрала законної сили 30.10.2017, визнано протиправною бездіяльність Навчального центру підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби України щодо складання та направлення висновку до Адміністрації Державної прикордонної служби України про можливість або неможливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузії та захворювання так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, та зобов`язано Навчальний центр підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби України повторно розглянути документи та заяву ОСОБА_1 від 10.07.2017 року, скласти та направити Адміністрації Державної прикордонної служби України висновок про можливість або неможливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузії та захворювання так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії.
На виконання вищевказаного рішення, Головним центром підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) було складено висновок від 09.02.2018 р. про перегляд документів ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги та повторне їх направлення до Адміністрації Державної прикордонної служби України для вирішення питання щодо можливості її призначення.
Згідно рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.03.2018 р. № 31 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Надаючи оцінку вищевказаним рішенням та доводам сторін щодо моменту виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, права на її призначення та виплату, колегія суддів зазначає наступне.
Так, п. 8 Порядку N 975 (в редакції на час видачі довідки МСЕК 28.10.2015 р.) визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Аналіз наведеної вище норми свідчить про те, що у разі зміни, зокрема, причин інвалідності, що дає особі право на отримання грошової допомоги, передбаченої вищевказаним Законом, її виплата повинна проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Тобто, положеннями даної статті передбачено додаткові виплати грошової допомоги у разі, якщо військовослужбовцем вже була отримана грошова допомога, у зв`язку із установленням інвалідності, зміни її групи, причини чи ступеня.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону N 2011-XII дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги виникають у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності з підстав, визначених в ст. 16 цього Закону.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону N 2011-XII (в редакції станом на 28.10.2015 р.) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Виходячи із наведених вище положень, слід дійти висновку, що встановлення 17.04.2012 р. позивачу інвалідності з причин загального захворювання, у нього не виникало право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно не виникали відносини пов`язані з реалізацією цього права.
Відповідно до довідки до акта МСЕК серія 10 ААА № 923050 від 25.04.2012 р. ІІ групу інвалідності позивачу було встановлено з 17.04.2012 р. по 01.05.2013 р., причина інвалідності загальне захворювання. Після 01.05.2013 р. повторний огляд позивач не проходив.
На Центральну ВЛК Міністерства оборони України ОСОБА_1 було направлено в 2015 році під час чергового проходження лікування в Госпіталі воїнів-інтернаціоналістів в м.Київ з приводу перенесеної ним ЗЧМТ (1983 р. контузії головного мозку).
Причинний зв`язок поранення та захворювання ОСОБА_1 було встановлено у січні 2015 року Центральною ВЛК Міністерства оборони України.
Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 285 від 30.01.2015 р., встановлено, що отримані ним поранення (контузія) та захворювання, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія ААА № 005244 від 28.10.2015 р., ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 70 відсотків.
28.10.2015 р., згідно довідки до акту МСЕК № 194124 від 28.10.2015 р., позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново, причина інвалідності: поранення, контузія та захворювання так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Таким чином право на отримання одноразової грошової допомоги виникло у позивача вперше 28.10.2015 р.
Разом з тим, пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 р. N 335 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975 (Офіційний вісник України, 2014 р., N 6, ст. 161): доповнено абзацом такого змісту: "У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Положення вказаного пункту застосовуються з 01.01.2017 р.
Тобто, внесеними доповненнями визначено, що у разі зміни причин виникнення інвалідності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі, приймаючи оскаржувані рішення, керувалися положеннями Закону N 2011-XII та Порядку N 975, в редакції чинній станом на 01.01.2017 р.
Наведене обумовлено тим, що вищезгаданою постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 17.10.2017 р. у справі № 712/10627/17 Навчальний центр підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) було зобов`язано повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 від 10.07.2017 р.
Таким чином, приймаючи оскаржувані рішення відповідачі вірно керувалися положеннями законодавчих актів чинних станом на 01.01.2017 р., оскільки питання щодо існуючого права на отримання грошової допомоги розглядається станом не на день виникнення такого права, а станом на день подання заяви про вирішення вказаного питання та прийняття відповідного рішення.
Оскільки в межах спірних правовідносин розглядається правомірність рішень відповідачів на підставі поданої позивачем заяви від 10.07.2017 р., відповідно питання щодо можливості призначення останньої має вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, чинних станом на день такого звернення.
Зважаючи на те, що вперше позивач отримав інвалідність, пов`язану із виконанням обов`язків військової служби 25.10.2015 р., відповідно дворічний строк звернення за одноразовою грошовою допомогою не сплив.
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу Державної прикордонної служби України.
Порядок проведення військово-лікарськими комісіями Держприкордонслужби медичного огляду громадян призовного віку, військовозобов`язаних та жінок, які приймаються на військову службу за контрактом, кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах (далі - ВВНЗ), військовослужбовців Держприкордонслужби та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової служби), колишніх військовослужбовців Держприкордонслужби та військових частин прикордонних військ СРСР та їх органів управління, дислокованих на території України, працівників Держприкордонслужби, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I, II груп патогенності, працівників суден забезпечення плавскладу та працівників льотного складу Держприкордонслужби з метою визначення їх придатності за станом здоров`я до військової служби (роботи за фахом), установлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям визначено Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 06 травня 2009 року N 333 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15 серпня 2016 року N 804), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 р. за N 570/16586.
Пунктами 2, 3 вказаного Положення визначено, що для виконання зазначених завдань у Держприкордонслужбі створюються Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК), постійно та тимчасово діючі військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), а також постійно діючі лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК).
ЦВЛК та ВЛК (ЛЛК) приймають постанови, які оформлюються свідоцтвом про хворобу (додаток 1), довідкою військово-лікарської комісії (далі - довідка ВЛК) (додаток 2), протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (додаток 3). Строк оформлення ВЛК свідоцтва про хворобу становить не більше 5 робочих днів із дня огляду.
Таким чином, для військовослужбовців або колишніх військовослужбовців Державної прикордонної служби відповідною військово-лікарською комісією щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання є Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України.
Отже, оскільки позивача було звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу Державної прикордонної служби України, відповідно питання щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання та інвалідності ОСОБА_1 у зв`язку із проходженням військової служби належить до компетенції Центральній військово-лікарській комісії Державної прикордонної служби України.
Натомість до заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачем було надано Витяг протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України до компетенції якого, згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України 06 травня 2009 року N 333, не належить встановлення причинно-наслідкового зв`язку поранення та захворювання позивача.
На вказаний факт було звернуто судом у постанові Соснівського районного суду м.Черкаси від 17.10.2017 р. у справі № 712/10627/17, який направив на повторний розгляд заяву позивача від 10.07.2017 р.
Зважаючи на відсутність Витягу протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу відсутні.
Натомість, як позивачем, який звернувся до суду із позовом в даній справі, так і відповідачами при розгляді заяви позивача від 10.07.2017 р., вказаний факт було проігноровано. Також вказаний факт не було досліджено судом першої інстанції під час прийняття рішення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , проте не повно дослідив всі фактичні обставини у справі та наявні докази та невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а в решті рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року змінити в мотивувальній частині.
В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є. Пилипенко