Справа № 813/59/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1211/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року про закриття провадження у справі, прийняту суддею Гуликом А.Г. о 16 годині 55 хвилині у місті Львові, повний текст складений 26.12.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, виконавчий комітет Самбірської міської ради, житлово - будівельний кооператив «Меблевик», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про скасування реєстрації декларації,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною бездіяльності щодо перевірки достовірності даних, внесених до декларації про готовність обєкта до експлуатації від 13.09.2011 та скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстровану та видану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 13.09.2011 за №ЛВ 5.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року закрито провадження у справі відповідно до ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обґрунтовує вимоги тим, що по декларації про готовність обєкта до експлуатації внесено неправдиві відомості, а також з огляду на невиконання ЖБК «Меблевик» судових рішень по включенню її до контрольного списку кооперативу для забезпечення квартирою.

Отже, позов ОСОБА_1 спрямований на захист порушених, на її думку, прав на отримання квартири, тобто житлових, що має розглядатись згідно ст.19 ЦПК України в порядку цивільного провадження.

Крім того, треті особи на підставі, зокрема, оскарженої декларації зареєстрували право власності на квартири в житловому будинку кооперативу (Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), відтак, оскаржене рішення вичерпало свою дію шляхом виконання.

Поряд із наведеним, відновлення того становища, яке існувало до здійснення реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації в обраний позивачем спосіб є неможливим, а позивач вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди не ставить, тому вказана справа не підлягає розгляду в порядку КАС України.

Маються покликання на позиції Європейського суду з прав людини та ОСОБА_10 Верховного Суду.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу із неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відповідно до п.29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, який визначає процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів №461 у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних, наведених у зареєстрованій Декларації, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом, реєстрація такої Декларації підлягає скасуванню інспекцією.

Із матеріалів справи вбачається, що Декларація підроблена (матеріали кримінального провадження). Керівника ЖБК звільнено від кримінальної відповідальності за дієвим каяттям.

Наводиться міркування щодо долучених доказів їх належності. При вивченні позицій ОСОБА_10 Верховного Суду, такі не є подібними до досліджуваних. Заявлені вимоги не є майновими в даному спорі, а підстава позову є скасування Декларації, яка є підробленою.

Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ЖБК «Меблевик» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на те, що особа не може одержати захист своїх прав в судовому порядку лише в тому випадку, якщо ця особа є учасником відповідних відносин, спір в яких переданий на вирішення суду, і в цих відносинах певним чином були порушені, невизнані або оспорені права цієї особи. ОСОБА_1 оскаржує Декларацію, яка є правовим актом індивідуальної дії. Помилки, які були допущені в пунктах 3,4,6,7,8 та 11 Декларації (виходячи із кримінальної справи), не є такими, які можуть поставити під сумнів придатність житлового будинку.

З переходом права власності на квартири до членів кооперативу, спір виходить за межі адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звертаючись до адміністративного суду з позовом про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована та видана Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 13.09.2011 за №ЛВ 5, обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що до декларації про готовність обєкта до експлуатації серії ЛВ № 5, виданої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 13.09.2011 головою кооперативу ОСОБА_3 внесено неправдиві відомості, а також з огляду на невиконання ЖБК «Меблевик» судових рішень у справах № 452/2986/13-цц та №452/2469/16-ц має всі підстави побоюватися не отримати належну їй квартиру, а тому вважає, що реєстрацію декларації потрібно скасувати.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.08.2014 у справі №452/2156/14-к звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 Кримінального кодексу України, у звязку з дійовим каяттям.

Відповідно до рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.12.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.05.2017 визнано протиправною бездіяльність ЖБК «Меблевик» щодо подання рішення загальних зборів ЖБК «Меблевик» у виконавчий комітет Самбірської міської ради про прийняття ОСОБА_1 у члени ЖБК «Меблевик», включення її до контрольного списку цього кооперативу для забезпечення її 2- кімнатною квартирою; зобовязано ЖБК «Меблевик» подати до виконавчого комітету Самбірської міської ради для затвердження рішення загальних зборів ЖБК «Меблевик» про прийняття ОСОБА_1 у члени ЖБК «Меблевик», включення її до контрольного списку кооперативу для забезпечення квартирою та забезпечення її 2-кімнатною квартирою.

Постановою Верховного Суду від 05.09.2018 у справі №452/2469/16-ц скасовано рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у частині задоволення позовних вимог про зобовязання ЖБК «Меблевик» забезпечити ОСОБА_1 2-кімнатною квартирою та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення залишені без змін.

Таким чином, в порядку цивільного судочинства визнано право позивача на членство в ЖБК «Меблевик», а також її право на включення до контрольного списку членів ЖБК «Меблевик». Разом з цим, у вказаній постанові вказано на передчасність висновків про необхідність забезпечення позивача 2-кімнатною квартирою з переважним правом на одержання жилого приміщення перед всіма іншими категоріями черговиків.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Таким чином, захист житлових прав позивача повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведені норми, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Як вже встановив суд, ОСОБА_1 оспорює рішення відповідача про реєстрацію Декларації, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 просить скасувати реєстрацію Декларації, яка є правовим актом індивідуальної дії та не поширюється на позивача.

Крім того, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на підставі, зокрема, оскарженої Декларації про готовність обєкта до експлуатації зареєстрували право власності на квартири в житловому будинку кооперативу в м. Самборі по вул. Чорновола, 37-а Львівської області, що підтверджується відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У звязку з реєстрацією права власності на квартири третіми особами, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача, рішення відповідача у формі реєстрації Декларації вичерпало свою дію шляхом виконання.

Суд першої інстанції також вірно звернув увагу на те, що такий спосіб захисту порушеного права як визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень, не є універсальним і його застосування є можливим у двох випадках: коли може бути відновлене становище, яке існувало до видання акта, або коли за відсутності цієї можливості вимога про визнання незаконним акта субєкта владних повноважень поєднана з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. Оскільки відновлення того становища, яке існувало до здійснення реєстрації Декларації про готовність обєкта до експлуатації в обраний позивачем спосіб є неможливим, а позивач вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди не ставить, тому вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» від 17.01.2012).

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у п.24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Аналогічний висновок викладений у постановах ОСОБА_10 Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №815/1568/16, від 20.09.2018 у справі №813/1076/17, від 30.10.2108 у справі №813/3685/14.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року про закриття провадження у справі № 813/59/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_11
судді ОСОБА_12
ОСОБА_13
Повний текст судового рішення складено 22.03.2019 року.