Справа № 120/4537/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

12 березня 2019 р. Справа № 120/4537/18-а
Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріїни,

за участю:

секретаря судового засідання: Паліченко Аліни Володимирівни,

представника позивача: Слізяк Н.Р.,

представника відповідача: Сосни О.М.,

представника третьої особи: Олійник Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Міністерства оборони України (, адреса: просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168)

третя особа: Вінницький обласний військовий комісаріат

про: визнання висновку протиправним та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок у формі протоколу № 81 від 03.08.2018 року Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини та внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

- зобов`язати Міністерство оборони України, повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини та внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків викладених у рішенні суду.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що являється кадровим військовослужбовцем та проходив військову службу у період з 06.07.1994 року по 31.10.2018 року. У зазначений період брав участь в Антитерористичній операції з 06.04.2015 року по 02.06.2015 року, внаслідок чого отримав ряд травм та захворювань.

У вересні 2015 року за наслідками проведеної ВЛК та огляду Медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 5% та виплачено грошову допомогу у розмірі 4823,00 грн.

У червні 2018 року за наслідками проведеної ВЛК та огляду Медико-соціальної експертної комісії позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності.

Бажаючи реалізувати своє право отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, позивач звернувся до Міністерства оборони України з пакетом документів щодо призначення останньої.

Висновком оформленим у виді протоколу № 81 від 03.08.2018 року Комісії міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі спливом дворічного терміну з моменту встановлення втрати працездатності та групи інвалідності на підставі ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) та п. 8 «Поряду призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (із змінами) (далі - Постанова № 975).

Такий висновок позивач вважає протиправним, з невірним тлумаченням норм чинного законодавства, оскільки, на його думку, законодавчо встановлено обмеження у вигляді певного відрізку часу (два роки) між первинним та вторинним встановленням групи інвалідності (її зміни) та первинним та вторинним встановленням ступеня втрати працездатності (його збільшення), разом з тим, у вересні 2015 року позивачу було встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 5 %, а інвалідність (II група) первинно призначена тільки у червні 2018 року.

Ухвалою суду від 14.12.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

09.01.2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов (вх. № 1099), у якому вказано, що з вимогами адміністративного позову не погоджуються, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Крім того, зазначено, що на реалізацію положень Закону №2011-ХІІ, згідно частини дев`ятої статті 16-3 Закону, 25 грудня 2013 року була прийнята урядова Постанова № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Згідно п. 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Виплата понад дворічний термін законодавством не передбачена.

Позивачу групу інвалідності встановлено понад двох річний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Таким чином, на думку відповідача, підстав для виплати одноразової грошової допомоги не має. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що рішення ним прийнято в межах повноважень та у спосіб визначений законом, підстави для його скасування відсутні.

Дане питання було остаточно визначено та врегульовано Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, яким пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

У вересні 2015 року одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням 5 % втрати працездатності була виплачена. Таким чином, вказано, що позивач скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги.

09.01.2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 1971), у якому зазначені наступні пояснення.

Відповідно до ч. 4, ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюється.

Також зазначено, що інвалідність (ІІ група) первинно встановлена у червні 2018 року. Повторного встановлення групи інвалідності (її зміни) не відбувалося, а тому норми абз. 2, ч. 4, ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ до наявних правовідносин не повинні застосовуватися. Відповідно він має право на отримання відповідної грошової допомоги встановленої державою.

Ухвалою суду від 06.02.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

26.02.2019 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи щодо позову (вх. №11163). Представник третьої особи пояснив, що 18.05.2018 року позивач звернувся до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням II групи інвалідності. За вихідним №12/1797, ІНФОРМАЦІЯ_2 направив висновок до Департаменту фінансів Міністерства оборони України з пакетом документів позивача. Комісія Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум під час засідання дійшла висновку про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, про що зазначила у протоколі № 81.

Вінницький ОВК листом №12/2355 повідомив позивача про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, надіславши витяг з протоколу № 81. Відповідно до висновку Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 06.08.2015 року №202 травма, яку позивач отримав під час бойових дій в зоні АТО, пов`язана із захистом Батьківщини.

Позивачу, 07.09.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК було встановлено 5 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, внаслідок чого останній отримав одноразову грошову допомогу в сумі 4823,00 грн.

Відповідно до довідки МСЕК від 05.05.2018 року, позивачу первинно була надана II група інвалідності, пов`язана із захистом Батьківщини, тобто, понад двохрічний термін після первинної втрати працездатності.

Відтак, на думку Вінницького ОВК, рішення комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняте протоколом від 03.08.2018 року № 81 про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги є правильним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, а позовні вимоги ОСОБА_1 - безпідставними та необґрунтованими.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини наведені у позовній заяві, просив задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з підстав викладених у письмовому відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав доводи викладені у письмових поясненнях щодо позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Відповідно довідки командира військової частини НОМЕР_2 від 11.06.2015 року, виданої старшому прапорщику ОСОБА_1 , він в період з 06.04.2015 року по 02.06.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення ї захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції с. Зелене Поле Великоновосілківського району Донецької області.

Згідно посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 виданого ОСОБА_1 18.06.2015 року, пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Протоколом засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №202 від 06 серпня 2015 року, старший прапорщик ОСОБА_1 , під час бойових дій в зоні АТО, отримав травму, що в подальшому призвела до: «Стану після акубаротравми лівого вуха у вигляді періодичного закладання вуха». Травма визнана такою, що пов`язана із захистом Батьківщини.

Зазначені вище обставини, підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) для учасників АТО №350/119/1/642/пс, виданою 02.07.2015 року командиром в/ч НОМЕР_2 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 219 від 31.10.2017 року старшого прапорщика ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 10.10.2017 року № 43-рс з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати таким, що 31.10.2017 року справи і посаду здав та вибув до Вінницького ОМВК м. Вінниця для зарахування на військовий облік.

Відповідно до довідки обласної медико-соціальної експертної комісії №2 до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0968499 від 05.06.2018 року, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, причина травма пов`язана із захистом Батьківщини, на строк до 01.07.2020 року.

Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.08.2018 року № 81, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що 07.09.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 5 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (МСЕК серія 10 ААА № 122338 від 10.09.2015 року), а 04.06.2018 року, під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія АВ № 0968499 від 05.06.2018 року).

Також зазначено, що згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Допомога у зв`язку з установленням 5 % втрати працездатності виплачена в сумі 4823,00 грн.

Листом від 23.08.2018 року № 12/2355 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача, що згідно з протоколом № 81 від 03.08.2018 року комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийняте рішення про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, в зв`язку з обставинами, вказаними у відповідному протоколі.

Не погодившись із рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнятого протоколом від 03.08.2018 року № 81 про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, він звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що визначення основних засад державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ).

Згідно п.1 ч. 1 ст.3 Закону № 2011-XII, дія даного Закону поширюється військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 1 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011 XII, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинною встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми, а згідно абз. 2 ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Таким чином, законодавством встановлено обмеження у вигляді певного відрізку часу (два роки) між первинним та вторинним встановленням групи інвалідності (її зміна), а також між первинним та вторинним встановленням ступеня втрати працездатності (його збільшення).

Судом з`ясовано, що 07.09.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 5 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (МСЕК серія 10 ААА № 122330 від 07.09.2015 року), а 04.06.2018 року, під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок з цієї ж причини (довідка МСЕК серія АВ № 0968499 від 05.06.2018 року).

Тобто, позивачу у вересні 2015 року встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 5 %, а інвалідність (II група) первинно встановлена у червні 2018 року.

Відповідно до пп.2 п. 3 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (далі "Порядок № 975), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, серед іншого, є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

В свою чергу, відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011 -XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Таким чином, днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є 04.06.2018 року та, відповідно, з урахуванням положення ч.8 ст.16-3 Закону № 2011-XII протягом трьох років ОСОБА_1 може реалізувати своє право щодо її отримання.

Відповідно до ч. 9 ст.16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп.1 п.7 Порядку № 975, у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

На момент встановлення позивачу ступеню втрати працездатності на рівні 5 % (07.09.2015 року) прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378,00 грн., відповідно ОСОБА_1 була виплачена допомога у зв`язку з установленням 5 % втрати працездатності в сумі 4823,00 грн.

В свою чергу, згідно пп. 2 п. 6 Порядку № 975 військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.

На момент встановлення позивачу II групи інвалідності (04.06.2018 року) прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00 грн., згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік.

При цьому згідно п. 19 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:

- вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

- вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Перелік наведений у п. 19 Порядку № 975 є вичерпним.

Відповідно до п. 20 Порядку № 975, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів.

На підставі викладеного враховуючи, що Порядок № 975 містить вичерпний перелік підстав, які виключають можливість призначення одноразової грошової допомоги, суд приходить до переконання, що висновок Комісії міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з спливом дворічного терміну з моменту встановлення втрати працездатності та групи інвалідності, оформлений у виді протоколу № 81 від 03.08.2018 року, на підставі ч.4 ст. 16- 3 Закону № 2011-XII та п. 8 Порядку № 975 є протиправним та підлягає скасуванню.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v/ Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

З огляду на викладене, а також беручи до уваги обставини, встановленні в ході розгляду даної справи, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби та внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак, такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати висновок у формі протоколу № 81 від 03.08.2018 року Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини та внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Міністерство оборони України, повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини та внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків викладених у рішенні суду.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );
Відповідач: Міністерство оборони України (, адреса: просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168);
Третя особа: Вінницький обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 )

Рішення у повному обсязі виготовлене 19.03.2019 року.

Суддя Чернюк Алла Юріївна