Справа № 500/2334/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/954/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Техінмаш» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі за його позовом до управління Держпраці у Тернопільській області про скасування постанови,

суддя у І інстанції Дерех Н.В.,

час ухвалення рішення 15 год. 24 хв.,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 26 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Техінмаш» (далі - ТОВ) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову № ТР 1341/331/АВ/ТД-ФС від 25 жовтня 2018 року управління Держпраці у Тернопільській області (далі - Управління) про накладення на товариство штрафу у розмірі 223380,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 500/2334/18 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що укладені ТОВ угоди з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 містять ознаки трудових відносин та за своїм змістом є строковими трудовими договорами. Позивачем не дотримано вимог статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) щодо обов'язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту) або видання наказу (розпорядження) та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У апеляційному порядку постанову суду першої інстанції оскаржено ТОВ, яке просить його скасувати та задовольнити свої позовні вимоги повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що зміст угод ТОВ від 3 вересня 2018 року № 68 із ОСОБА_2 та від 17 вересня 2018 року № 70 із ОСОБА_3 свідчить про їх цивільно-правовий характер. Предметом вказаних договорів є вчинення виконавцем певних дій чи вчинення певної діяльності. У оскаржуваному рішенні суд зробив висновок про підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку працівників, не зазначивши, які обставини справи про це свідчать, та якими належними засобами доказування це підтверджується. Окрім цього, судом першої інстанції було безпідставно відхилено клопотання позивача про допит в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою встановлення правової природи укладених договорів.

Управління надіслало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Наполягає на правильному з'ясуванні судом першої інстанції дійсних обставин справи та вирішенні даного публічно-правового спору. Просить розглядати апеляційну скаргу ТОВ без участі свого представника.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов ТОВ у повному обсязі.

Представник Управління, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, Управлінням було проведено інспекційне відвідування ТОВ, за результатами якого складено акт № ТР1341/331/АВ від 4 жовтня 2018 року, у якому зазначено, що два працівники ТОВ виконували роботу за цивільно-правовими угодами, у яких наявні ознаки трудових відносин у порушення частини 3 статті 24 КЗпП та постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 20115 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

Позивач подав Управлінню зауваження до акту інспекційного відвідування від 9 жовтня 2018 року № 428, у якому заперечив висновки контролюючого органу та зазначив, що вказані у акті цивільно-правові угоди є строковими, а оплата за них здійснювалась у відповідності до актів виконаних робіт. Угода № 68 від 3 вересня 2018 року з ОСОБА_2 була укладена на час відпустки інженера-технолога 2 к. ОСОБА_4 з метою супроводу введення в експлуатацію лінії по виготовленню газо-вакуумних радіаторів. Цивільно-правова угода № 70 від 17 вересня 2018 року була укладена з ОСОБА_3, оскільки на підприємстві наявна вакансія енергетика 1 кат. з 1 серпня 2018 року, про що неодноразово подавились заявки та оголошення, однак бажаючих її заповнити не було, а ОСОБА_3 відмовився від укладення трудового договору.

Постановою Управління № ТР1341/331/АВТД-ФС від 25 жовтня 2018 року на ТОВ було накладено штраф у розмірі 223380,00 грн. на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП.

Не погоджуючись із зазначеною постановою Управління № ТР1341/331/АВТД-ФС від 25 жовтня 2018 року, позивач ініціював вирішення даного публічно-правового спору у судовому порядку.

На переконання апеляційного суду, суть даного публічно-правового спору зводиться до перевірки обґрунтованості оцінки Управлінням укладених ТОВ цивільно-правових угод № 68 від 3 вересня 2018 року з ОСОБА_2 та № 70 від 17 вересня 2018 року з ОСОБА_3

Згідно із приписами статті 21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 статті 23 КЗпП передбачено, що трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (частина 2 статті 23 КЗпП).

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено, що договором є це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому у своїй апеляційній скарзі ТОВ для правової характеристики укладених ТОВ договорів посилалося на приписи ЦК, які регламентують укладення та виконання договорів підряду та договорів про надання послуг.

Частиною 1 статті 837 ЦК передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що трудовим договором є угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції, за умовами якої працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами і метою договору є отримання певного результату.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ уклало цивільно-правові угоди № 68 від 3 вересня 2018 року з ОСОБА_2 (строк дії до 28 вересня 2018 року) та № 70 від 17 вересня 2018 року з ОСОБА_3 (строк дії до 31 жовтня 2018 року).

За умовами угоди з ОСОБА_2 той зобов'язується виконати певні роботи:

1.технологічний супровід виготовлення деталей і металоконструкцій;

2.контроль якості і розмірів виготовлення продукції;

3.розробка технологічних процесів згідно замовлень;

4.розробка креслень і ескізів, норм, а також технологічний нагляд при виготовленні одиничних замовлень в МСЦ.

За умовами угоди з ОСОБА_3 той зобов'язується також виконати певні роботи:

1. по забезпеченню безперебійної роботи, правильної експлуатації і ремонту устаткування, електричних і теплових мереж і повітропроводів;

2. по дотриманню правил і норм охорони праці при експлуатації і ремонті електроустановок і мереж;

3. по підготовці звітності згідно затверджених норм і показників.

При наданні правової оцінки змісту вказаних угод апеляційний суд акцентує увагу на тому, що вони не містять вимог замовника до виконавця щодо необхідності досягнення певного конкретного результату чи виконання чітко визначеного об'єму робіт у певний строк або проміжок часу, а лише окреслюють у загальних рисах характер робіт, виконання яких доручається ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а отже їх предметом був саме процес праці, а не кінцевий результат.

Окрім того, позивачем не заперечується те, що роботи, зазначені у вказаних цивільно-правових угодах, передбачали виконання трудових функцій за професіями та посадами «інженер-технолог», «енергетик цеху», що були передбачені у штатному розписі ТОВ, а саме виконання ОСОБА_2 обов'язків інженера-технолога 2 категорії ОСОБА_4 на час його відпустки та виконання ОСОБА_3 обов'язків енергетика 1 кат., посада якого була вакантною на підприємстві з 1 серпня 2018 року.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ у порушення приписів частини 3 статті 24 КЗпП допустило ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи на підприємстві без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Той факт, що вказані особи виявляли бажання співпрацювати із ТОВ саме на умовах укладення цивільно-правових угод не звільняє позивача від обов'язку дотримання трудового законодавства при допуску працівників до роботи за встановлених обставин.

Доводів щодо порушення Управлінням порядку накладення та визначення розміру штрафу оскаржуваною постановою № ТР 1341/331/АВ/ТД-ФС від 25 жовтня 2018 року апеляційна скарга ТОВ не містить.

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Техінмаш» залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 500/2334/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 22 березня 2019 року.