Справа № 320/1309/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

21 березня 2019 року м. Київ 320/1309/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Колеснікова І.С., розглянувши заяву про забезпечення позову у справі за позовом

ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 20.07.2017 про скасування рішення Головного управління державної міграційної служби у м. Києві від 20.07.2017 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві від 20.07.2017 про скасування рішення Головного управління ДМС України в м. Києві від 29.12.2014 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1.

Обгрунтовуючи вказану заяву позивач зазначив, що рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 28.07.2014 ОСОБА_1 оформлено набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України». 10.02.2015 ОСОБА_1 видано видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1. Після укладення шлюбу прізвище «ОСОБА_1» було змінено на «ОСОБА_1», та одержано паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, виданий 10.02.2015 року.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 20 липня 2017 року вказане рішення про оформлення набуття громадянства було скасовано у зв'язку з тим, що громадянство України було набуто шляхом обману, унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей, а саме інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України, або приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Позивач вважає рішення від 20.07.2017 передчасним та протиправним, оскільки станом на момент його прийняття був відсутній такий, що набрав законної сили, вирок суду, яким встановлено факт подання свідомо неправдивих відомостей, а саме неправдивих відомостей та фальшивих документів, які були подані для набуття громадянства України.

Також позивачем зазначено, що протиправне позбавлення громадянства України порушує права позивача як громадянина України, та з огляду на вимоги частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» може бути примусово повернутим в країну походження або третю країну.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що до вирішення справи по суті слід вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого рішення, оскільки існує об'єктивний ризик настання наслідків для позивача таких, як повернення до країни походження чи інших негативних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Згідно частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного положення Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно частини другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Відповідно до абз.1 п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 р. № 2, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У ході розгляду поданої заяви судом встановлено, що оскаржуване рішення відсутнє у позивача та до суду не додано. Висновки про існування спірного рішення позивачем зроблено на підставі листа Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області від 15.03.2019 № 8101.4.1-7724/81.3-19, наданого у відповідь на адвокатський запит.

Також вказаним листом повідомлено, що «…Центральним міжрегіональним управлінням Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.2018 № 732 «Про реорганізацію територіальних органів Державної міграційної служби» з 03.01.2019 розпочато виконання в повному обсязі завдань та функцій, визначених у Положенні про Центральне міжрегіонального управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Матеріали справи про скасування рішення про оформлення набуття громадянства ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не були передані належним чином до Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області. Згідно акту виявлених справ, вищезазначені матеріали не виявлені…».

Суд зазначає, що відповідно до пункту 121 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 у разі припинення особою громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття особою громадянства України управління, відділи (сектори) міграційної служби в районі, районі у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, дипломатичні представництва чи консульські установи України вживають заходів до вилучення у цих осіб документів, які підтверджують громадянство України.

Таким особам управління, відділи (сектори) міграційної служби в районі, районі у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, дипломатичні представництва чи консульські установи України видають довідку про припинення громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Питання щодо дальшого перебування на території України особи, яка припинила громадянство України або щодо якої скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, вирішується відповідно до законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України (частина 3 статті 26).

Згідно частини 6 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відтак, скасування рішення про оформлення громадянства України супроводжується певними діями державних органів, до компетенції яких законодавством України віднесено це питання.

З огляду на зазначене та враховуючи той факт, що позивачем не надано суду доказів вилучення у нього паспорту громадянина України, вручення йому довідки про припинення громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття громадянства України чи вчинення відповідачем або іншими компетентними органами дій, направлених на порушення його прав на громадянство України, судом не встановлено очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення ним прав, свобод або інтересів позивача, а також не встановленообставин, якіб вказували що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості, достовірності та достатності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Так, позивач посилається на ознаки очевидної протиправності спірного рішення, однак доказів, які б свідчили про очевидну протиправність такого рішення суб'єкта владних повноважень чи утруднення виконання рішення суду у подальшому суду не надає, а наведені у позовній заяві доводи позивача підлягають перевірці у ході судового розгляду справи по суті.

Таким чином, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи на предмет їх відповідності вищенаведеним нормам та з'ясованим судом обставинам, а також оцінивши додані до неї докази суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви й, як наслідок, про відсутність підстав для її задоволення; з огляду на відсутність станом на час розгляду поданої заяви очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, зупинення дії рішення Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві від 20.07.2017 про скасування рішення Головного управління ДМС України в м. Києві від 29.12.2014 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 є фактично прийняттям судового рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Керуючись статтями 150 - 158, 243, 248, 273 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі № 320/1309/19 відмовити у повному обсязі.

2. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, передбаченими ст. ст. 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.