Справа № 193/1481/18
Суддя: Кащук Д. А.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/193/7/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

21 березня 2019 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кащук Д.А.,

за участю секретаря Ратушній В.В.,

згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Софіївка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу №1 батальйону №1 патрульної поліції в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області Ясковець Сергія Віталійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог-Управління патрульної поліції в м.Кривому Рогу Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними дій та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, -

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії НК №380436 від 19 жовтня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути дану справу. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити.

Відповідач Інспектор взводу №1 роти №1 батальйону №1 ППП в м.Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Ясковець С.В. до зали судового засідання не з'явився, просив суд провести розгляд справи без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, на що надав відзив на адміністративний позов, в якому вказав, що під час патрулювання 19 жовтня 2018 року під час патрулювання траси Н-11 в Дніпропетровській області Софіївському районі було помічено транспортний засіб BMW 320, д.н.з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1, як з'ясувалося після зупинки, який рухаючись по трасі Н-11 здійсний поворот праворуч на автошлях Р-06, при цьому не вімкнув світловий показчик поворота відповідного напрямку, чим порушив п.9.2 (б) ПДР України. Даний транспортний засіб було зупинено з дотриманням ПДР. Позивачу було роз'яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, право, порядок та строки оскарження постанови згідно ст. 287-289 КУпАП. Це підтверджується записом з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського "...1852". Доказів того, що факт правопрушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав. Факт скоєння правопорушення підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП Постановою про адміністративне правопорушення, відеозаписом з автомобільного відеореєстратору. Отже вважає, що ним винесено постанову згідно ст.268 КУпАП, яка встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративне правопорушення (а.с.15-20).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Пункт 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Встановлено, що Інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Ясковець С.В. при несенні служби 19 жовтня 2018 року о 13 год. 50 хв. було виявлено, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем BMW 320, д.н.з НОМЕР_1 та рухаючись по трасі Н-11, здійснив поворот праворуч на автошлях Р-06, при цьому не вімкнув світловий показчик поворота відповідного напрямку, чим порушив п.9.2 (б) ПДР України (а.с.2). За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог ПДР, до ОСОБА_1 інспектором було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №380436 від 19 жовтня 2018 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.9.2(б) ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП встановлена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Як вбачається із змісту адміністративного позову та наданих в судовому засіданні пояснень позивач ОСОБА_1 з оскаржуваною постановою не згодний та зазначеного у ній порушення правил дорожнього руху не вчиняв, оскільки згідно ст.9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою та перед перестроюванням, поворотом або зворотом. Жодного з вищевказаних маневрів позивач не виконував, а подача сигналів світловими покажчиками повороту у відповідному напрямку в інших ситуаціях чинним законодавством не передбачена.

Крім того, в судовому засіданні згідно наданих пояснень позивач зазначив, що після зупинки його транспортного засобу, коли він вийшов з машини, одразу патрульні почали у нього вимагати двісті гривень, на що він відмовився, а після цього включили нагрудний відеореєстратор та почали розгляд справи про адміністративне правопорушення, в подальшому склали постанову за ч.2 ст.122 КУпАП та притягнули його до відповідальності. Вважає, що патрульними поліцейським порушений принцип безперервності відеозйомки вчиненого порушення від його початку до закінчення розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, в постанові у справі про адміністративне правопорушення серії НК №380436 від 19 жовтня 2018 року зазначено пристрій, за допомогою якого зафіксовано адміністративне правопорушення вчинене позивачем за ч.2 ст.122 КУпАП (бодікамера 00011), відеозапис з якого надано на розгляд суду на його вимогу.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію», одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», «поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі» такий пристрій, з метою «попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб». При цьому «інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці».

На відомчому рівні регулюють питання використання патрульними нагрудних відеореєстраторів наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» та наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних» .

Інструкцією, затвердженою Наказом № 100, передбачено: а) необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції); б) випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно:- при оформленні дорожньо-транспортної пригоди;- при перевірці документів;- при поверхневій перевірці;- при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї;- при наданні допомоги особам;- у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації (п. 3.3. Розділу ІІІ Інструкції). При цьому у вказанцій інструкції зазначено, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно» (п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції).

Тобто, як вбачається з наведеного, відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

В той же час, як вбачається із відеозапису зі стаціонарного відеореєстратора в автомобілі, який при огляді в судовому засіданні не містив звуку, патрульна машина послідувала за позивачем та його зупинила, позивач вийшов з машини і почав розмовляти з патрульним поліцейським, зміст розмови за відсутністю звуку не вдалось ідентифікувати.

В подальшому оглянувши запис з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського вбачається, що він розпочинається з того, що позивач відкриває задню дверку свого транспортного засобу та дістає документи для пред'явлення їх патрульному.

Попередній проміжок спілкування відповідача з позивачем, до того моменту, коли позивач відкрив дверку та дістав документи, відеозапис з нагрудного відеореєстратора не містить, хоча відеозапис зі стаціонарного відеореєстратора в автомобілі вказує на те, що попередня розмова відповідача з позивачем вже відбувалась до включення патрульним нагрудного відеореєстратора, що є порушенням принципу безперервності відеозйомки вчиненого порушення від його початку до закінчення розгляду справи про адміністративне правопорушення. Такі дії патрульного поліцейського прямо порушують вимоги наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них».

В світлі пояснень позивача в судовому засіданні про факт вимагання грошей у нього відповідачем, судом вказані обставини дослідити не вдалось, оскільки патрульним було здійснено вмикання нагрудного реєстратора вже після значного проміжку спілкування з позивачем, а відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце його проведення та відповідні обставини не спростував, причин порушення безперервності відеозапису зі службового відеореєстратора не навів, хоча згідно ч.2 ст.77 КАСУ це є його обов'язком в частині доказування правомірності свого рішення.

Згідно статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, в силу вище зазначених положень статті 74 КАС України відеозапис з камери поліцейського є недопустимим доказом, а тому суд надані відповідачем докази (відеозапис з камери поліцейського) до уваги не приймає.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, покладається на відповідача.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, а тому оскаржувана постанова від 19.10.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 3 ст. 293 КУпАП передбачено, що одним з рішень, яке приймає орган при розгляді скарги на постанову про адміністративне правопорушення є скасування постанови та закриття справи.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція ( Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення ).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено порушень закону відповідачем при розгляді самої справи про адміністративне правопорушення.

Судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають, оскільки сторонами не понесені.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 122, 251, 289 КпАП України, п. 9.2«б» Правил дорожнього руху України, ст. ст. ст. 6, 8, 9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора взводу№1 батальйону №1 патрульної поліції в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області Ясковець Сергія Віталійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог-Управління патрульної поліції в м.Кривому Рогу Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними дій та скасування рішення суб'єкта владних повноважень,- задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 19 жовтня 2018 року серії НК №380436 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень на ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП, винесену інспектором батальйону взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Ясковець Сергієм Віталійовичем, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А.Кащук