Справа № 1640/2815/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 р.Справа № 1640/2815/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 23.11.18 року по справі № 1640/2815/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Кобеляцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Головного управління Національної поліції в Полтавській області, треті особи Голова ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області Захарченко Денис Анатолійович , Міністерство внутрішніх справ України

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Кобеляцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, треті особи: Голова ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області Захарченко Денис Анатолійович, Міністерство внутрішніх справ України, у якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 23.07.2018 № 704 о/с про звільнення заступника начальника Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників); зобов'язати ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та Головного управління Національної поліції в Полтавській області працевлаштувати ОСОБА_1 на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь - якому органі (закладі, установі) поліції в порядку, передбаченому пунктом 9 розділу ХІ прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію"; зобов'язати Кобеляцький районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу; зобов'язати Кобеляцький районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь позивача заборгованість по виплаті грошового забезпечення за період з 12.05.2017 року по 23.07.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 року у справі № 816/310/17 його адміністративний позов було частково задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №687 о/с від 25 січня 2017 року в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1, заступника начальника Кобеляцького районного відділу УМВС України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції за пунктом "г" (через скорочення штатів) з 10 листопада 2015 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Кобеляцького районного відділу УМВС - начальника кримінальної міліції Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області з 11 листопада 2015 року; зобов'язано Кобеляцький районний відділ УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06 квітня 2016 року по 11 травня 2017 року в розмірі 60648 грн. Проте, відповідачами не було належним чином виконано рішення суду, не було його поновлено на роботі, не виплачувалась заробітна плата та 23.07.2018 року було незаконно звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників). Вважає, що його було звільнено з порушенням статті 49-2 Кодексу законів про працю України та пунктом 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 23.07.2018 № 704 о/с в частині звільнення заступника начальника Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників). Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції з 23.07.2018 р. Зобов'язано Кобеляцький районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.07.2018 р. по 13.11.2018 р. у розмірі 4345 грн. Зобов'язано Кобеляцький районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 12.05.2017 р. по 23.07.2018 р. Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області та видати відповідний наказ з цього приводу. Постанову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем - Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини справи, оскільки враховуючи існування чинного рішення ГУНП в Полтавській області про відмову у прийнятті на службу до поліції, УМВС України в Полтавській області було зобов'язане звільнити позивача зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.10.1996; на підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 25.01.2017 №687 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) з посади заступника начальника Кобеляцького районного відділу - начальника кримінальної міліції Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області з 10.11.2015.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2017 року, у справі № 816/310/17 адміністративний позов ОСОБА_1 частково задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №687 о/с від 25 січня 2017 року в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1, заступника начальника Кобеляцького районного відділу УМВС України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції за пунктом "г" (через скорочення штатів) з 10 листопада 2015 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Кобеляцького районного відділу УМВС - начальника кримінальної міліції Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області з 11 листопада 2015 року; зобов'язано Кобеляцький районний відділ УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06 квітня 2016 року по 11 травня 2017 року в розмірі 60648 грн.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 11.08.2017 №697 о/с відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 року у справі № 816/310/17 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2017 року у справі № 816/310/17 поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Кобеляцького районного відділу УМВС України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції, з 11.11.2015 року, з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.04.2016 року по 11.05.2017 року в розмірі 60 648 грн.; скасовано пункт наказу УМВС України в Полтавській області від 25.01.2017 № 687 о/с щодо звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) підполковника міліції ОСОБА_1, заступника начальника Кобеляцького районного відділу УМВС України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції.

22.05.2018 року ОСОБА_1 вручено попередження № 6430/3х від 11.05.2018 року про звільнення з посади заступника начальника Кобеляцького районного відділу УМВС - начальника кримінальної міліції на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 22.07.2018 року.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 23.07.2018 року № 704 о/с на підставі попередження ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 11.05.2018 року № 64/3х звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників) ОСОБА_1, заступника начальника Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції, 23 липня 2018 року.

Не погодившись із зазначеним наказом, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачами не з'ясовано можливість подальшого використання позивача на службі, зважаючи на те, що позивач не відмовлявся від проходження служби в органах поліції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990 р. (далі - Закон №565-ХІІ) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114).

За змістом пункту 64 "г" Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Закон України "Про міліцію" від 20.12.1990 р. №565-ХІІ втратив чинність 7 листопада 2015 року, та набрав законної сили Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07 2015 р. №580-VIІI (далі - Закон №580-VIІI), який опубліковано 6 серпня 2015 року в газеті "Голос України".

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

На підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно пункту 10 розділу XI Закону №580-VIII, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів; указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Виходячи з наведених приписів розділу XI Закону №580-VIII, звільнення працівників міліції за скороченням штатів відбувається за наступних підстав: відмова працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; відсутність можливості подальшого використання на службі.

Згідно п. 9 розділу XI Закону №580-VIII, за результатами розгляду рапорту (заяви), якою працівник міліції виявив бажання проходити службу в поліції, керівник може прийняти рішення про: призначення за згодою на запропоновану посаду чи про проходження конкурсу.

Тобто, проходження конкурсу відбувається у разі висновку керівника про прийняття особи до поліції, але наявності декількох бажаючих зайняти одну й ту саму посаду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу внутрішніх справ зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, а також дотриматись всіх прав та гарантій при звільненні такого працівника.

Як свідчать письмові докази, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 року у справі № 816/310/17, яка набрала законної сили 18.07.2018 року, визначено, що у зв'язку із несвоєчасним виконанням судових рішень у справах №816/2849/14 та №816/87/16 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді останньому не надано можливості реалізувати своє право на своєчасне подання рапорту про проходження служби в поліції.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 не реалізував своє право на своєчасне подання рапорту про проходження служби в поліції у зв'язку з несвоєчасним виконанням судових рішень у справах №816/2849/14 та №816/87/16, колегія суддів зазначає, що відповідачі при вирішенні питання щодо прийняття позивача на службу до поліції повинні були керуватись пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII.

Так, перед прийняттям рішення про звільнення позивача зі служби відповідач зобов'язаний був вжити додаткових заходів, зокрема, направити повідомлення про необхідність, у разі бажання подальшого проходження служби в поліції, з'явитись за місцем проходження служби для написання рапорту про проходження служби в Національній поліції, та роз'яснити, що у зв'язку з повною ліквідацією УМВС України в Полтавській області та органів і підрозділів, які йому підпорядковані, автоматичний перевід до поліції не передбачено. Отже, відповідач повинен був з'ясувати у ОСОБА_1 наявність бажання подальшого проходження служби у поліції чи його відсутність.

Згідно пункту 47 Положення №114 з метою вдосконалення діяльності органів внутрішніх справ, підвищення ефективності їх роботи, поліпшення добору, розстановки і виховання кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності працівників за доручену справу проводиться атестація осіб рядового і начальницького складу. При цьому всебічно оцінюються їх ділові, професійні, моральні та особисті якості, рівень культури і здатність працювати з людьми, робляться висновки про відповідність займаній посаді і даються рекомендації щодо подальшої служби.

Матеріали справи містять копії заяв ОСОБА_1 на адресу начальника ГУНП в Полтавській області Замахіна А.Л., голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області Захарченка Д.А., згідно яких позивач просив вирішити питання щодо допущення до роботи.

Однак, відповідачами не з'ясовано можливість подальшого використання позивача на службі, зважаючи на те, що позивач не відмовлявся від проходження служби в органах поліції.

Щодо доводів відповідачів про відсутність можливості подальшого використання на службі позивача у зв'язку з ліквідацією УМВС України в Полтавській області та повним скороченням штатної чисельності працівників, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 р. "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС" передбачено ліквідацію УМВС України в Полтавській області та створення Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про міліцію" міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Зміст наведених законів дає підстави для висновку, що основні завдання та функції держави, які покладались на міліцію та поліцію є тотожними, однорідними.

З аналізу положень Закону України "Про Національну поліцію" слідує висновок, що у зв'язку з його прийняттям проводилась реорганізація юридичних осіб публічного права.

Замість ліквідованого УМВС України в Полтавській області та його структурних підрозділів утворено Головне управління Національної поліції в Полтавській області з відповідними структурними підрозділами, на які законом покладені аналогічні функції, що полягають у забезпеченні охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа №21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Згідно наказу МВС № 1388 від 06.11.2015 року затверджено перелік змін у штатах МВС, яким серед інших скорочено 6096 посад УМВС України в Полтавській області.

Отже, дійсно, мало місце скорочення штатів у відповідачів.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", та зазначений у постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 р. правовий висновок по справі № 21-52а15 про те, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Доказів, що позивачу пропонувались будь-які наявні посади, які відповідно до своєї кваліфікації міг обіймати позивач в органах Національної поліції, відповідачами не надано.

Доводи представника відповідачів про те, що позивач не може продовжувати службу в органах поліції за станом здоров'я, колегія суддів відхиляє, оскільки ці обставини при прийнятті спірного рішення відповідачами не досліджувались та не були покладені в основу рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановлених обставин оскаржуваний наказ від 23.07.2018 № 704 о/с в частині звільнення заступника начальника Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників) є протиправним, у зв'язку із чим підлягає скасуванню.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене, з метою повного забезпечення права позивача на пенсійне забезпечення, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції з 23.07.2018 р.

Щодо вимог про зобов'язання Кобеляцький районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.07.2018 р. по 13.11.2018 р. та грошове забезпечення за період з 12.05.2017 р. по 23.07.2018 р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 24 розділу II Положення № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу. Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України.

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 ( далі - Порядок №100).

Абзацом 3 п. 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто ті, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 р. IV Порядку № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячна кількість робочих днів розраховується діленням на 2 сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до наявної у справі довідки від 07.11.2018 року № 4/2396 посадовий оклад за посадою заступник начальника районного відділу - начальника кримінальної міліції було встановленоу розмірі 1100,00 грн. додатком 14 до наказу МВС України від 31.12.2007 року № 499.

Враховуючи, що позивача звільнено зі служби 23.07.2018 року, то період вимушеного прогулу позивача складає 79 днів, у зв'язку з чим підлягає нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.07.2018 р. по 13.11.2018 р. у розмірі 4345 грн. (79 днів *1100 грн. :20 робочих днів червня 2018 року).

Відповідно до частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Оскільки позивач з 12.05.2017 р. по 23.07.2018 р. перебував на посаді заступника начальника Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції та був звільнений 23.07.2018 року суд вважає за необхідне зобов'язати Кобеляцький районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 12.05.2017 р. по 23.07.2018 р.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та Головного управління Національної поліції в Полтавській області працевлаштувати ОСОБА_1 на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь - якому органі (закладі, установі) поліції в порядку, передбаченому пунктом 9 розділу ХІ прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, поданням заяв від 09.10.2017 року, 2011.2017 року, 22.12.2017 року, 29.01.2018 року, які суд розцінює як рапорти, ОСОБА_1 висловив бажання проходження служби в поліції, за результатами розгляду вказаного рапорту керівник повинен був прийняти рішення у формі наказу про призначення позивача або, у разі сумнівів щодо його відповідності вимогам до поліцейських, - провести атестацію, або, у разі наявності підстав для проведення конкурсу-організувати проведення конкурсу. Такі дії та рішення, що передбачені пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" за результатами розгляду рапорту позивача, відповідачем не здійснені та не прийняті.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов'язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області та видати відповідний наказ з цього приводу.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року по справі № 1640/2815/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко О.П. Лях
Повний текст постанови складено 25.03.2019 року