Справа № 813/3434/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1891/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2018р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Львівській обл. про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів за порушення законодавства про працю (суддя суду І інстанції: ОСОБА_3, час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 15 хв. 26.12.2018р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 08.01.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

31.07.2018р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі позивач, ФОП ОСОБА_2, субєкт господарювання) звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої під час розгляду справи заяви про зміну позовних вимог, просила визнати протиправними та скасувати наступні постанови Головного управління Держпраці у Львівській обл. (надалі відповідач, ГУ Держпраці у Львівській обл.) про накладення штрафів уповноваженими посадовими особами:

№ ЛВ563/451/АВ/ФС-1 від 04.07.2018р., згідно якої на позивача накладено штраф в розмірі 111690 грн.;

№ ЛВ563/451/АВ/ФС-2 від 04.07.2018р., згідно якої на позивача накладено штраф в розмірі 3723 грн.;

а також стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.4-12, 97).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2018р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.132-137).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ФОП ОСОБА_2, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.143-154).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд помилково дійшов до висновку про наявність трудових відносин між апелянтом та ОСОБА_4, оскільки представленими доказами стверджується наявність цивільно-правових відносин, які виникли на підставі укладеного договору, що був наданий посадовим особам відповідача під час інспекційного відвідування місця діяльності позивача. Наведені обставини стверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_4 під час вказаного заходу; сам зміст договору підряду свідчить про виникнення короткострокових відносин щодо виконання визначеного переліку робіт/послуг, установлення винагороди за ці роботи/послуги, сплатою всіх обовязкових платежів до бюджету по цим відносинам. При цьому, в такому випадку є відсутніми атрибути, які притаманні трудовим відносинам: підпорядкованість трудовому розпорядку, наявність оформленої трудової книжки, виплати заробітної плати тощо.

Водночас, позивач є двічі притягнута до відповідальності за вчинене порушення, оскільки поряд з розглядуваними санкціями щодо позивача складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, при цьому судом повернуті вказані матеріали для доопрацювання.

Окрім цього, приписи ст.53 КЗпП України розуміються як скорочення тривалості робочого часу, що обумовлено історичними факторами. Реалізація цієї норми призводить до відповідного скорочення робочого тижня. При неможливості скоротити робочий час напередодні святкових і неробочих днів, працівникові надається компенсація у вигляді скорочення робочого дня в інший день.

Відповідачем ГУ Держпраці у Львівській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, яке також відповідає усталеній практиці суду касаційної інстанції по наведеній категорії справ (а.с.170-172).

Колегія суддів ухвалила відхилити клопотання представника апелянта ФОП ОСОБА_2, що надійшло до апеляційного суду 18.03.2019р. (а.с.173), про відкладення апеляційного розгляду справи через необхідність укладення договору з новим адвокатом, оскільки: сторони були завчасно повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи (позивач 28.02.2019р. а.с.165); до клопотання не долучено достовірних доказів розірвання договору про надання правової допомоги з попереднім адвокатом і пошуку нового адвоката, наявності обєктивних перешкод у своєчасному здійсненні таких дій в цілях забезпечення представництва в суді.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов'язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_5 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров'я, оскільки вони пов'язані з форс-мажорними обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу № 1280-П від 08.06.2018р. (а.с.68) інспектором праці відповідача ГУ Держпраці у Львівській обл. ОСОБА_6 відповідно до ст.259 КЗпП, ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.п.19, 31 Порядку державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. постановою КМ України № 295 від 26.04.2017р., у присутності уповноваженої особи ФОП ОСОБА_2 - представника ОСОБА_7 проведено упродовж 13 год. 47 хв. 11.06.2018р. 17 год. 55 хв. 12.06.2018р. інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 за фактичною адресою: м.Львів, вул.Симоненка, 10.

За результатами вказаного відвідування відповідачем складено ОСОБА_3 № ЛВ563/451/АВ від 12.06.2018р. (а.с.13-23), відповідно до якого виявлені наступні порушення законодавства про працю:

вимог ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України, постанови КМ України № 413 від 17.06.2015р., а саме: ФОП ОСОБА_2 допущено 11.06.2018р. до роботи працівника ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМ України;

вимог ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», а саме: роботодавцем не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці;

вимог ч.1 ст.53 КЗпП України, а саме: тривалість роботи напередодні святкових і неробочих днів не скорочено на 1 годину (згідно з табелем обліку робочого часу за травень 2018 року тривалість робочого часу працівника ОСОБА_8 напередодні святкового дня 08.05.2018р. не скорочено на 1 год.).

На підставі вищезазначеного ОСОБА_3 та описаних в ньому порушень відповідачем складено припис № 563/541/АВ/П від 19.06.2018р. (а.с.24-25), яким зобовязано позивача усунути зазначені порушення у строк до 27.06.2018р.

Водночас, відповідачем прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЛВ/563/451/АВ/ТД/ІП від 21.06.2018р. (а.с.79) та повідомлено позивача про те, що розгляд справи відбудеться 04.07.2018р. Додатково відповідачем направлено на адресу позивача повідомлення про виклик на розгляд справи про накладення штрафу № 256/2/11-37 від 26.06.2018р. (а.с.80-81, 83).

На підставі ОСОБА_3 № ЛВ563/451/АВ від 12.06.2018р. інспекційного відвідування, враховуючи сукупність виявлених порушень вимог законодавства про працю, відповідачем винесено наступні постанови про накладення штрафів уповноваженими посадовими особами:

№ ЛВ563/451/АВ/ФС-1 від 04.07.2018р., згідно якої на позивача на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено штраф в розмірі 111690 грн. за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України (а.с.28-29);

№ ЛВ563/451/АВ/ФС-2 від 04.07.2018р., згідно якої на позивача на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено штраф в розмірі 3723 грн. за порушення вимог ч.1 ст.53 КЗпП України (а.с.30).

Зміст порушень, які оскаржуються позивачем в судовому порядку, полягає в наступному:

вимог ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України, постанови КМ України № 413 від 17.06.2015р., а саме: ФОП ОСОБА_2 допущено 11.06.2018р. до роботи працівника ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМ України;

вимог ч.1 ст.53 КЗпП України, а саме: тривалість роботи напередодні святкових і неробочих днів не скорочено на 1 годину (згідно з табелем обліку робочого часу за травень 2018 року тривалість робочого часу працівника ОСОБА_8 напередодні святкового дня 08.05.2018р. не скорочено на 1 год.).

Вирішуючи наведений спір та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно застосовані до позивача штрафні санкції, оскільки матеріалами справи підтверджується факт допуску ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору, тобто, без офіційного оформлення трудових відносин відповідно до вимог законодавства. Також відповідачем виявлено порушення забезпечення скорочення тривалості роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів на одну годину.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, з наступних причин.

В частині правомірності проведеного відповідачем позапланового заходу державного контролю (інспекційне відвідування) стану дотримання вимог законодавства про працю у ФОП ОСОБА_2 колегія суддів виходить з наступного.

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені КЗпП України та іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затв. постановою КМ України № 96 від 11.02.2015р., Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з п.4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затв. наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015р., Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.5); накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці (п.49).

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. постановою КМ України № 295 від 26.04.2017р. «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (набрала чинності з 17.05.2017р.).

Згідно з п.5 цього Порядку інспекційні відвідування проводяться, зокрема, 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; ін.

Відповідно до п.11 вказаного Порядку інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (п.п.19 і 20 зазначеного Порядку).

Окрім цього, проведення відповідачем перевірок дотримання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування спрямоване на виконання міжнародно-правових зобовязань України в частині забезпечення системи інспекції праці. Так, Законом України № 1985-VІ від 08.09.2004р. ратифіковано Конвенцію міжнародної організації праці № 81 (1947 року) про інспекцію праці у промисловості й торгівлі. Конвенція є основоположним документом, що визначає загальні засади та основні завдання проведення перевірок дотримання законодавства про працю. Положення Конвенції підлягають застосуванню у порядку передбаченому ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», відповідно до якої чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_9 України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Нормами ст.12 цієї Конвенції передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину до проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь- яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції;

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Пункт с) ч.1 ст.15 Конвенції передбачає, що слід вважати абсолютно конфіденційним джерело будь-якої скарги, доведеної до їхнього відома, на недоліки або порушення правових норм і утримуватися від повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що інспекційне відвідування було проведене у зв'язку з отриманням такої скарги.

Згідно ст.16 наведеної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

В частині виявлених порушень законодавства про працю колегія суддів враховує такі обставини справи і норми законодавства.

Частина 1 ст.24 КЗпП України містить перелік випадків коли трудовий договір з працівником укладається у письмовій формі. Відповідно до частини 3 цієї статті працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМ України.

Згідно абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати і винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

Із змісту наведеного слідує, що підставою для застосування вказаних санкцій є факт допуску без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує на підприємстві певну трудову функцію, що у сукупності з іншими ознаками надає їй статусу працівника підприємства, а підприємство щодо неї є суб'єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України.

Такі відносини регулюються законодавством про працю, при цьому сторони розуміють та усвідомлюють таку обставину, але жодним чином не оформляють таких відносин. Сфера регулювання ст.24 КЗпП України обмежується випадками, коли між підприємством та фізичною особою мають місце відносини, які за своїм змістом регулюються трудовим законодавством, а застосування штрафних санкцій за абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України здійснюється у тому випадку, коли такі відносини не оформлені документами, визначеними КЗпП України.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, які полягають в допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Зокрема, в ході проведення інспекційного відвідування інспектором праці зафіксовано присутність 11.06.2018р. ОСОБА_4 на робочому місці позивача під час виконання нею трудової функції прибирання приміщення торгової зали магазину «Бейкер Маркет» у м.Львові по вул.Симоненка, 10.

ОСОБА_4 надала інспектору праці письмові пояснення, в яких зазначила, що перебуває у магазині «Бейкер Маркет» за адресою вул.Симоненка, 10, на виконання умов договору підряду, укладеного між нею та ФОП ОСОБА_2 (а.с.31).

Також інспектору праці був наданий договір підряду № б/н від 19.05.2018р. (а.с.32-33).

Із аналізу цього договору слідує, що ОСОБА_4 (виконавець) приймає на себе зобов'язання на свій ризик виконати роботу за завданням ФОП ОСОБА_2 (замовника); відповідно до п.2.1 цього договору його предметом визначено кількісний результат дій виконавця, а саме: отримання інформації не менше як від 200 осіб. Згідно з п.2.2 вказаного договору виконавець виконує роботи по вивченню кон'юнктурі ринку, з метою аналізу ситуації на ринку та її прогнозування у сфері реалізації хлібобулочних, кондитерських виробів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та інших груп продовольчих товарів.

Кінцевим підсумком такого дослідження є отримання відповідей на доступні питання: в який момент, за якими цінами та в який спосіб слід продавати товар. Для реалізації поставленого завдання виконавець повинен з'ясувати оцінку стану ринку; аналіз і прогнозування тенденцій розвитку ринку; характеристику ступеня монополізації ринку та інтенсивність конкуренції, аналіз ціноутворення і збуту (п.2.4 зазначеного договору).

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 показала, що вона працювала у ФОП ОСОБА_2 прибиральницею в приміщенні магазину «Бейкер Маркет» з 11.02.2018р. по 19.09.2018р. Для цього їй видали формений одяг та забезпечили відповідним інвентарем. За свою роботу отримувала приблизно 200-250 грн. на день. Зазначила, що, дійсно укладала з ФОП ОСОБА_2 договір підряду. Проте, визначеної цим договором роботи не виконувала.

Свідок головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятості та інших нормативно-правових актів у м.Львові ОСОБА_6 в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_4 працювала у магазині «Бейкер Маркет» прибиральницею, жодних робіт, передбачених договором підряду, не виконувала. Процес виконання робіт з прибирання приміщення магазину «Бейкер Маркет» зафіксований нею за допомогою відеокамери.

Факт виконання ОСОБА_4 робіт з прибирання приміщення магазину стверджується здійсненим під час проведення інспекційного відвідування посадовою особою відповідача ОСОБА_6 відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_4 виконувала роботи з прибирання приміщення магазину (а.с.65).

Пунктом 11 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. постановою КМ України № 295 від 26.04.2017р., передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Відповідно до п.22 вказаного Порядку матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

В акті інспекційного відвідування (аркуш ОСОБА_3 20) проставлені відмітки про фіксацію відеотехнікою процес інспекційного відвідування.

Таким чином, сукупність наведених доказів вказує на єдиний послідовний і логічний висновок, який витікає з наведених обставин: під час проведення інспекційного відвідування виявлено ОСОБА_4, яка в робочий час виконувала роботи з прибирання магазину, перебувала у приміщенні магазину, була одягнута у формений одяг і користувалася відповідним інвентарем.

Доказів належного оформлення наведених відносин позивачем не представлено, договір підряду № б/н від 19.05.2018р. не передбачає виконання таких робіт, через що відповідачем обґрунтовано та підставно кваліфіковані такі дії зі сторони позивача як фактичний допуск до роботи працівника без укладення трудового договору.

Водночас, вказана обставина не заперечує виконання позивачем і ОСОБА_4 умов договору підряду № б/н від 19.05.2018р., який стосується інших видів робіт/послуг.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що доводи позивача про протиправність постанови № ЛВ563/451/АВ/ФС-1 від 04.07.2018р., згідно якої на позивача накладено штраф в розмірі 111690 грн., є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів позивача про протиправність постанови про накладення штрафу № ЛВ563/451/АВ/ФС-2 від 04.07.2018р., згідно якої на позивача накладено штраф в розмірі 3723 грн., колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим вказаної ї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч.1 ст.53 КЗпП України напередодні святкових і неробочих днів (стаття 73) тривалість роботи працівників, крім працівників, зазначених у статті 51 вказаного Кодексу, скорочується на одну годину як при п'ятиденному, так і при шестиденному робочому тижні.

В ході інспекційного відвідування встановлено, що тривалість роботи працівника ОСОБА_8 08.05.2018р. (напередодні святкового дня - 09.05.2018р.) не була скорочена на одну годину. Вказана обставина підтверджується табелем обліку робочого часу за травень 2018 року (а.с.70).

Покликання позивача на те, що працівнику ОСОБА_8 надано скорочений робочий день 24.05.2018р. колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки згідно з приписами ст.53 КЗпП України скорочення тривалості роботи працівника відбувається напередодні святкового дня, а не після нього.

Щодо аргументів позивача про те, що скорочується не тривалість робочого часу, а сама робота, то такі не впливають на суть виявленого порушення, оскільки наведене може мати місце лише в тому випадку, коли працівники працюють на умовах неповного робочого часу.

Натомість, працівник ОСОБА_8 працює у ФОП ОСОБА_2 на умовах повного робочого часу тривалістю 40 годин на тиждень, через що тривалість її роботи 08.05.2018р. підлягала скороченню на одну годину.

Принагідно слід зазначити, що правилами внутрішнього трудового розпорядку позивача передбачено скорочення тривалості роботи працівників ФОП ОСОБА_2 саме напередодні святкового (неробочого) дня (а.с.74-76).

З огляду на вказане, позивачем не дотримані вимоги абз.2 та 8 ч.2 ст.265 КЗпП України, через що постанова № ЛВ563/451/АВ/ФС-2 від 04.07.2018р. відповідає вимогам закону.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затв. постановою КМ України № 509 від 17.07.2013р.

Відповідно до абз.1 п.2 вказаного Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Згідно абзацу другого цього ж пункту підставою для накладення штрафу є, зокрема, акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивач була двічі притягнута до одного виду відповідальності за одне й те ж порушення.

Так, згідно ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, за порушення позивачем вимог ч.3 ст.24 КЗпП України адміністративних стягнень згідно КУпАП до неї застосовано не було.

Представлена апелянтом копія постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 11.09.2018р. по справі № 466/5660/18 не свідчить про таке притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, оскільки такою не вирішено питання про юридичну відповідальність ОСОБА_2, а лише постановлено повернути скеровані до суду матеріали для належного оформлення (а.с.167).

Складення протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про направлення матеріалів на дооформлення, не є притягненням до відповідальності в розумінні ст.61 Конституції України та норм КУпАП.

Відтак, за вчинене порушення позивач притягнута до відповідальності лише один раз, а саме 04.07.2018р. згідно постанови відповідача № ЛВ563/451/АВ/ФС-1.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постановах Касаційного адміністративного суду від 25.04.2018р. у справі № 824/756/16-а, від 07.02.2018р. у справі № 813/1170/17, від 11.04.2018р. у справі № 816/1155/16, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковими під час вирішення наведеного спору.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких доводи позивача відхилені.

Таким чином, враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими відповідач обґрунтував наявність порушень позивачем законодавства про працю, а відтак покладених в основу оскаржуваних постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарги належить покласти на апелянта ФОП ОСОБА_2

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2018р. в адміністративній справі № 813/3434/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_9
судді ОСОБА_10
ОСОБА_11
Дата складення повного судового рішення: 20.03.2019р.