Справа № 160/7990/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Справа № 160/7990/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Дніпропетровській області), в якому просить:
- судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13 грудня 2018 року о 09 год. 40 хв.
13.12.2018 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 14.01.2019 року 11 год. 00 хв.
14.01.2019 року ухвалою суду у відповідача було витребувано додаткові докази по справі, підготовче засідання було відкладено до 29.01.2019 року 10 год. 00 хв.
29.01.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку підготовчого провадження, строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів, судове засідання відкладено до 19.02.2019 року 10 год. 00 хв.
19 лютого 2019 року представником позивача надані додаткові пояснення.
В судове засідання 19 лютого 2019 року сторони не зявилися про дату, час та місце проведення повідомлені належним чином. Позивач просив суд здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
За таких обставин та керуючись приписами ч.9 ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказах. На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, зясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, судом встановлено наступне.
Вказаний вище правочин зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2017р. за №22973266, що підтверджується Витягом №101283244 від 24.10.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на будівлю кафе, загальною площею 530.5 кв.м., за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 65-Д.
З огляду на перебування у користуванні позивача земельної ділянки загальною площею 1288 кв.м. за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 65-Д (для обслуговування будівлі кафе, яке перебуває у власності позивача з 24.10.2017 року), 16 липня 2018 року посадовими особами відповідача було складено податкові повідомлення рішення щодо позивача, а саме:
Не погоджуючись з наведеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до в.о. голови Державної фіскальної служби України із заявою, в якій просив їх скасувати, оскільки він не є субєктом плати за землю у формі земельного податку.
Листом від 09.10.2018 року позивача було повідомлено, що питання зазначені у скарзі потребують отримання додаткових документів, у звязку з чим строк розгляду його скарги було продовжено до 29.11.2018 року.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Як зазначено у пп. 14.1.147 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України) плата за землю - це обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до ст.269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Пунктом 286.1 ст.286 ПК України визначено, що підставою для нарахування земельного податку, а отже і орендної плати за землю, є дані державного земельного кадастру.
Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідно із ст.271 ПК України базою оподаткування є нормативно грошова оцінка землі з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
За правилами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
За частиною третьою статті 7 Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Згідно з абзацом 8 частини першої статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Вказаний вище правочин зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2017р. за №22973266, що підтверджується Витягом №101283244 від 24.10.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на будівлю кафе, загальною площею 530.5 кв.м., за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 65-Д.
Відповідно до п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Як вбачається з матеріалів справи, при розрахунку позивачу земельного податку за 2017 та 2018 роки, податковим органом використовувався Витяг із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 05.04.2018 року, копія якого мітиться в матеріалах справи.
Згідно даних Державного земельного кадастру про нормативно грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю за 2017 рік було зроблено розрахунок земельного податку, а саме: ЗП = S*BB*3K*CJIK*KOB*3%, де: ЗП- сума земельного податку, (грн.); S- площа, (кв. м.); БВ - базова вартість одного квадратного метра у 2017 році, (грн.); ЗК- зональний коефіцієнт; СЛК- сукупний локальний коефіцієнт; КФВ- коефіцієнт функціонального використання, 3% - ставка податку за землю згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 15.02.2017 року № 12/18.
При цьому, як встановлено судом, відповідач при розрахунку земельного податку за 2017 рік нарахував податок за 50 днів 2017 року, з огляду на те, що до 11.11.2017 року був дійний договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_3 та нараховувалась орендна плата з фізичних осіб за дану земельну ділянку, тому, починаючи з 12.11.2017 року (після закінчення договору оренди земельної ділянки) позивачу було нараховано земельний податок у розмірі 15 357,55 грн. = (1288*581,21 *2,08*0,96*2,5)*3%/365*50.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, а також відповідно до Додаткової угоди до договору оренди землі від 11.08.2016 року, строк дії договору оренди землі, що був укладений з ОСОБА_3 два роки, починаючи з сімнадцятого листопада дві тисячі пятнадцятого року.
Таким чином, строк дії договору оренди землі, що був укладений з ОСОБА_3 закінчився 17.11.2017 року.
Отже, оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, за земельну ділянку під яким відповідач нарахував земельний податок, обов'язок зі сплати земельного податку у позивача виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
За таких обставин, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо нарахування позивачу земельного податку за 2018 рік, судом встановлено, що такий розрахунок було здійснено згідно даних Державного земельного кадастру про нормативно грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю за 2018 рік, а саме: ЗП = 8*БВ*ЗК*СЛК*КФВ*3%, де: ЗП- сума земельного податку, (грн.); S- площа, (кв. м.); БВ - базова вартість одного квадратного метра у 2018 р., (грн.); ЗК- зональний коефіцієнт; СЛК- сукупний локальний коефіцієнт; КФВ- коефіцієнт функціонального використання, 3% - ставка податку за землю згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 21.02.2018 року №8/30, що складає 112 110,11 грн. = (1288*581,21*2,08*0,96*2,5)*3%.
Слід зазначити, що окремі дефекти податкового повідомлення-рішення контролюючого органу або відсутність відповідного розрахунку податкового зобовязання, не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Даний підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, виконано покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено 20.03.2019 року.

Суддя О.М. Неклеса