Справа № 0340/1943/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/697/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року, ухвалене суддею Сорока Ю.Ю. у м. Луцьку Волинської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 0340/1943/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи про скасування рішення та зобов"язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи про скасування рішення, прийнятого на підставі акта огдяду МСЕК №248, щодо формулювання причини інвалідності: «захворювання, так, пов`язане із проходженням військової служби» та прийняти рішення про причину інвалідності із наступним формулюванням: «захворювання, травма, так, пов`язані із захистом Батьківщини».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.07.2018 обласною МСЕК встановлено 1 групу інвалідності, причиною інвалідності є захворювання, так, пов`язане із проходженням військової служби.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 №283 від 20.06.2014 ОСОБА_1 03.06.2014 отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму при наданні гуманітарної допомоги, будучи волонтером, в зоні проведення антитерористичної операції в м. Слов`янськ Донецької області, під час передачі гуманітарної допомоги для військової частини НОМЕР_1 потрапив під обстріл незаконних збройних формувань.

Зазначає, що при прийнятті неправомірного рішення про встановлення причинного зв`язку інвалідності із захворюванням, відповідачем не досліджено матеріалів справи. На думку позивача, групу інвалідності слід пов`язувати із захворюванням та травмою, отриманою під час захисту Батьківщини.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов до помилкового висновку, що відповідно до Положення №402, яким врегульовано, що визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК, вирішеню питання щодо змінення причинного зв`язку встановлення інвалідності повинно передувати відповідне рішення військово-лікарської експертизи.

При цьому, скаржник зауважує, що з військової служби він був звільнений у 1999 році, а мінно-вибухову травму отримав 03 червня 2014 року при наданні гуманітарної допомоги, як волонтер, в зоні проведення антитерристичної операції в м.Слов`янськ Донецької області, відтак відповідно до п.19-2 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009, причинний зв`язок інвалідності з пораненням, контузією або каліцтвом, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, особам, зазначеним в пунктах 11-14 (крім військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та осіб, зазначених у пункті 12 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), встановлюється медико-соціальними експертизами на підставі медичних документів про звернення за медичною допомогою із зазначенням обставин одержання поранення, контузії, каліцтва; документів, що підтверджують участь в антитерористичній операції, які визначені абзацом третім підпункту 2, абзацом четвертим підпункту 3 чи абзацом третім підпункту 4 пункту 4 Порядку надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2015 року № 685.

На думку скаржника, з аналізу наведених положень слідує, що саме до повноважень медико-соціальної експертизи належить встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв особам, які добровільно проводили волонтерську діяльність та стали особами з інвалідністю, перебуваючи в районі антитерористичної операції в період її проведення.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з урахуванням доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є колишнім військовослужбовцем, майором у відставці

20.12.2000 Луцькою міською медико-соціальною експертною комісією встановлено II (другу) групу інвалідності, захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби, терміном на один рік. З 2000 року, позивачеві група інвалідності встановлювалася на підставі свідоцтва про хворобу №258 від 25.08.1999, виданого ВЖ госпітальна при військовій частині НОМЕР_2 , відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ.

05.07.2018 за направленням лікарсько-консультативної комісії комунального закладу Луцький центр первинної медико-санітарної допомоги позивач був повторно оглянутий Луцькою міською МСЕК, яка, в свою чергу, у зв`язку із складністю випадку скерувала ОСОБА_1 в порядку консультації на обласну МСЕК відповідно до п.12 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317.

10.07.2018 обласною МСЕК було встановлено ОСОБА_1 першу Б групу інвалідності, захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби, довічно.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку при встановленні першої Б групи інвалідності протиправним, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-XII).

Відповідно до статті 3 Закону № 875-XII інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 затверджені Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Положення про медико-соціальну експертизу визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями.

Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженою тією ж постаново Кабміну України від 3 грудня 2009 року №1317, лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням протягом п`яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Згідно з пунктом 15 Положення про медико-соціальну експертизу Комісія проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Відповідно до пункту 17 Положення про медико-соціальну експертизу Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до пункту 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Водночас, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи позивача, що згідно з пунктом 19-2 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності причинний зв`язок інвалідності з пораненням, контузією або каліцтвом, одержаними під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, особам, зазначеним у пунктах 11 - 14 (крім військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та осіб, зазначених у пункті 12 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), встановлюється на підставі:

-медичних документів про звернення за медичною допомогою із зазначенням обставин одержання поранення, контузії, каліцтва;

-документів, що підтверджують участь в антитерористичній операції, які визначені абзацом третім підпункту 2, абзацом четвертим підпункту 3 чи абзацом третім підпункту 4 пункту 4 Порядку надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2015 року № 685 (далі Порядок №685).

Даний Порядок визначає процедуру надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Абзацом шостим пунку 2 цього Порядку №685 визначено, що статус інваліда війни надається: особам, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції (у тому числі провадили волонтерську діяльність) та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції (у тому числі волонтерської діяльності), перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції в період її проведення.

Пунктом 4 Порядку №685 визначено, що підставою для надання особам статусу інваліда війни є: для осіб, зазначених в абзаці шостому пункту 2 цього Порядку:

-довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності;

-довідка керівника Антитерористичного центру при СБУ, Генерального штабу Збройних Сил про добровільне забезпечення або добровільне залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції або рішення суду про встановлення факту добровільного забезпечення або добровільного залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції у разі відсутності зазначеної довідки.

Згідно з пунктом 20 Положення про медико-соціальну експертизу комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Пунктом 1.6 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561 (далі - інструкція) документи, що використовуються для визначення причинного зв`язку інвалідності, подаються в оригіналі або копії, засвідчені в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 1.10 Інструкції при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Із системного аналізу Інструкції про встановлення груп інвалідності та доповненнями, внесеними 31.08.2016 постановою КМУ № 569 до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, яке визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями, а саме виходячи із ретельного вивчення пункту 19-2, суд приходить до висновку, що саме відповідач уповноважений встановлювати причинний зв`язок інвалідності з захворюванням, пораненням (травма, контузія, каліцтво), одержаними позивачем.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

З наявної в матеріалах справи довідки військової частини НОМЕР_1 №283 від 20.06.2014 слідує, що ОСОБА_1 03.06.2014 отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму при наданні гуманітарної допомоги, будучи волонтером, в зоні проведення антитерористичної операції в м. Слов`янськ Донецької області, під час передачі гуманітарної допомоги для військової частини НОМЕР_1 потрапив під обстріл незаконних збройних формувань.

Підставою для видачі довідки став акт розслідування від 20.06.2014, проведеного згідно наказу військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2014 №143.

Водночас, пунктом 21.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402) визначено, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК.

Згідно п.21.32 Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ постанова про причинний зв`язок захворювань оформлюється на колишніх військовослужбовців - витягом з протоколу засідань штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, травм, контузій, каліцтв).

Відповідно до п.21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

ґ) "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

д) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС України).

Правомірність зазначення позивачу причинного зв`язку при встановленні першої групи інвалідності «захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби», відповідач, покликаючись на п.19-2 Постанови №1317, обгрунтовує тим, що у медико-експертній справі ОСОБА_1 , окрім виписних епікризів, виписок, довідки, консультаційних висновків за 2013-2018 роки, свідоцтва про хворобу №258 від 25.08.1999, жодних інших документів, виданих ВЛК, Антитерористичним центром СБУ, Генеральним штабом ЗСУ про залучення до забезпечення АТО чи рішення суду про встановлення факту залучення до проведення АТО немає.

Таким чином, відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, виконано покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій при визначенні причини інвалідності при встановленні позивачу першої Б групи інвалідності.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , звернені до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи, про скасування рішення, прийнятого на підставі акта огдяду МСЕК №248, щодо формулювання причини інвалідності: «захворювання, так, пов`язане із проходженням військової служби» та прийняти рішення про причину інвалідності із наступним формулюванням: «захворювання, травма, так, пов`язані із захистом Батьківщини» є безпідставними, необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 0340/1943/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Р. Й. Коваль
В. Я. Макарик