Справа № 280/5330/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року (о 15 год. 55 хв.)Справа № 280/5330/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі ГУ Держпраці у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову уповноваженої посадової особи /ОСОБА_3О./ відповідача №ЗП2085/6/АВ/П/ПТ/ТД-2ФС від 15.11.2018 про накладення на позивача штрафу у розмірі 1 005 210,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що оплата працівникам наданих послуг сторожа здійснюється на підставі належним чином оформлених ОСОБА_4 прийому наданих послуг кожного відпрацьованого місяця, а посилання відповідача на те, що «оплата здійснюється періодично, за місяць виконаної роботи, що зазвичай буває під час роботи по трудовому договору і регулюється ст. 115 КЗпП України, є надуманим, неправомірним та незаконним. Крім того, вказує, що будь-який процес праці або іншої людської діяльності передбачає досягнення конкретного результату, як і наявність певних обсягів робіт, в даному випадку збереження виконавцем в певний час певного обсягу майна певного замовника, в даному випадку позивача, і є предметом певних правовідносин в суспільстві. Також, звертає увагу суду, що на підставі укладених філією та фізичними особами договорів, останні здійснювали охорону певного майна замовника, при цьому, вказані особи не подавали трудові книжки, з ними не укладався трудовий договір, вказані особи не входили до штату підприємства, вони не підлягали внутрішньому трудовому розпорядку, організовували свою роботу самостійно, відповідно до виданого завдання, табелі робочого часу щодо цих осіб на підприємстві позивача не велися. На осіб, з якими були укладені вказані договори, не розповсюджували дію положення Колективного договору щодо гарантій і пільг працівників підприємства, розмір винагороди для вказаних осіб залежав від факту виконання обумовленої в договорі роботи і не був гарантований, фізичні особи при виконанні роботи діяли на власний ризик, з використанням власних засобів та методів. Зауважує, що предметом укладених позивачем з фізичними особами договорів про виконання роботи є надання певного результату праці, а не сам процес праці, результати роботи визначалися після її закінчення та оформлювались актами виконаних робіт, у звязку із чим, укладені філією «Мелітопольська ДЕД» з фізичними особами договори про виконання роботи є цивільно-правовими угодами (надання послуг). Посилається на приписи ст. 6, 627 Цивільного кодексу України та наголошує, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Обмеження такого права чинним законодавством не допускається. Змушування інспекцією з питань праці через припис або через винесення незаконних постанов про накладення штрафів привести договори у відповідність до трудового законодавства, на думку позивача, є втручанням у внутрішню діяльність підприємства, визначений спосіб не відповідає правовому порядку, а тому не може вважатись правомірним. Також вважає, що з боку відповідача є пряме порушення ч. 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки07.06.2018 ухвалою господарського суду Запорізької області по справі №908/671/18 відкрито провадження у справі про банкрутство ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». На підставі викладеного, просить визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову ГУ Держпраці у Запорізькій області про накладення на позивача штрафу.

Ухвалою судді від 18.01.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 13 лютого 2019 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 08 лютого 2019 року надав суду відзив (вх. №5277), у якому пояснює, що під час інспекційного відвідування позивача встановлено, що підприємством порушено вимоги, зокрема, ч. 1 ст. 24 КЗпП України, а саме: на підставі наданих для проведення перевірки документів (цивільно-правові договори, акти прийому наданих послуг до ЦПД, інших бухгалтерських документів) встановлено, що у цивільно-правових договорах, укладених між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, як Виконавцями, та філією «Мелітопольська ДЕД» ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в особі начальника ОСОБА_13, як Замовником, вбачаються ознаки трудових відносин. Предметом договорів є надання послуг із забезпечення схоронності та спостереження за майном Замовника, здійснювати топку опалювальних пічок, які обігрівають приміщення у зимовий період, перевіряти цілісність замків, наявність пломб, протипожежного інвентарю. У разі виявлення несправностей Виконавці мають доповідати про це представнику адміністрації та черговому поліції. При цьому, у разі необхідності дані особи мають також чергувати на прохідній підприємства (пропускати працівників підприємства, відвідувачів, автотранспорт на територію Замовника та назад після предявлення відповідних документів). Зауважує, що як вбачається з актів приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), вищезазначеними особами виконується трудова функція, яка передбачає виконання робіт за посадою (професією) «сторож», що передбачена Класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327, код професії за КП 9152. Окрім того, звертає увагу на те, що мета роботи сторожа забезпечувати збереження відповідних обєктів постійно, протягом усього часу, поки він працює, при цьому, очевидно, що для замовника важливо, щоб дані особи чергували у певний час доби, тобто щоб вони підпорядковувались певному графіку та внутрішньому розпорядку, встановленому Замовником. Також стверджує, що Виконавці у даному випадку зобовязані виконувати доручену їм роботу особисто, адже у цій ситуації Замовник має бути зацікавлений у тому, щоб роботу виконувала саме та особа, яку він залучив, а не хтось інший на прохання цієї особи. Оплата, окрім того, здійснюється періодично, за місяць виконаної роботи, що, на думку відповідача, зазвичай буває під час роботи по трудовому договору, а те що вищевказані договори укладались не один раз, строком на два місяці кожен, для виконання тієї самої роботи свідчить про постійний характер праці. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що відносини, які складаються між Виконавцем та Замовником передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці. Окрім вищезазначеного, звертає увагу суду, що позивач у своїй позовній заяві і сам говорить про те, що дані особи є працівниками, що оплата здійснюється кожного відпрацьованого місяця, однак за цивільно-правовими договорами надаються послуги виконавцями, таким чином, виникає думка, що позивач і сам погоджується із думкою ГУ, що дані особи є саме працівниками. Ураховуючи вищенаведене, наголошує, що з огляду на недопущення підміни трудових відносин на договори цивільно-правового характеру, встановлено, що позивачем порушено ст. 24 КЗпП України, а саме девять осіб було допущено до роботи на ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» без укладання трудових договорів, при цьому, в даному випадку інспектором праці оцінювалася не форма договорів, а наявність фактичний трудових відносин між позивачем і зазначеними особами, було лише проаналізовано характер відносин, які виникли між позивачем та вищезазначеними особами, на основі наданих позивачем документів та зроблено відповідні висновки, отже жодного втручання у внутрішню діяльність підприємства з боку ГУ Держпраці не було. Щодо постанов Бердянського міськрайонного суду зазначає, що зміст постанови жодним чином не спростовує встановлених належними та допустимими джерелами доказування обставин в межах розгляду даної справи. Таким чином, вважає, що відповідач, як субєкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність постанови про накладення штрафу, проведене невиїзне інспектування позивача здійснено відповідно до вимог чинного трудового законодавства та з належним дотриманням прав позивача, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судом 13 лютого 2019 року вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 13 березня 2019 року.

Представником позивача надано суду відповідь на відзив №13/251 від 11.03.2019, з порушенням строку, передбаченого для подання відповіді на відзив, встановленого ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та додаткові усні пояснення. Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код 32025623) є юридичною особою, яка зареєстрована 22.05.2002 та має відокремлені підрозділи, зокрема, Філію «Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (72353, Запорізька область, Мелітопольський район, с. Семенівка, вул. Пергшотравнева, буд. 57, ідентифікаційний код 26249790), про що свідчать дані виписки та витягну з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.06.2018 по справі №908/671/18 відкрито провадження у справі про банкрутство ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та також введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

На підставі інформації, отриманої з Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 02.04.2018 №3463-08 про працівників, які виконують роботу (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року та інформацією ГУ Статистики у Запорізькій області від 02.10.2018 №11603-08 про наявність заборгованості з виплати заробітної плати, ГУ Держпраці у Запорозькій області 18 жовтня 2018 року було оформлено наказ № 1728 та направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування №481 від 18.10.2018.

Згідно із зазначеним наказом було доручено начальнику відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ГУ Держпраці у Запорізькій області організувати здійснення інспекційного відвідування Філії «Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з питань додержання законодавства про працю та проведення у термін по 31.10.2018.

Як встановлено з пояснень представників сторін, у період з 23.10.2018 по 25.10.2018 інспектором праці ГУ Держпраці у Запорізькій області було здійснено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складений акт № ЗП2085/6/АВ, яким встановлено порушення відповідною філією позивача ст. 24 КЗпП України, а саме: 9 осіб були допущені до роботи без укладання трудового договору, а саме допущено до роботи: ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, якими виконується трудова функція, яка передбачає виконання робіт за посадами (професіями) «сторож». Дана професія передбачена Класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327: «сторож» - код професії за КП 9152. За зазначеними працівниками регулярно, починаючи з січня 2018 року по жовтень 2018 року укладались цивільно-правові договори. Предметом договорів є надання послуг сторожа, зазначені дії є процесом праці та не передбачають роботи з досягненням конкретного результату. При цьому, у вищевказаних договорах відсутні обсяги робіт. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначаються після закінчення роботи і оформлюються актами здавання-приймання виконаних робіт, на підставі яких провадиться їх оплата. Відповідно до наданих ОСОБА_4 прийому наданих послуг до цивільно-правових договорів, оплата здійснюється періодично, за місяць виконаної роботи, що зазвичай буває під час роботи по трудовому договору (ст. 115 КЗпП). Виходячи з наведеного, відповідач дійшов висновку, що відносини, що склались між Виконавцями та Замовником передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці. Таким чином, у Філії «Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» має місце фактичний допуск до роботи 9 працівників, а саме ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12 без належного оформлення трудових відносин, що порушує вимогу ст. 24 КЗпП України «працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

За результатами розгляду справи про накладення фінансових санкцій ГУ Держпраці у Запорізькій області за підписом заступника начальника прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 15.11.2018 № ЗП2085/6/АВ/П/ПТ/ТД-2ФС, якою за порушення вимог ст. 24 КЗпП України на позивача відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 1 005 210,00 грн.

Вважаючи прийняту відповідачем постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом про її скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення заходу інспекційного відвідування, який став підставою для винесення оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (пункт 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V).

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Частиною третьою статті 6 Закону № 877-V передбачено, що суб'єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Згідно з частиною пятою статті 7 Закону № 877-V перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання. Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) (надалі Порядок № 295).

У відповідності до приписів пунктів 2, 3 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку № 295 у разі створення об'єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об'єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об'єкта відвідування або іншою уповноваженою особою. Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об'єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об'єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Так, відповідно до частини другої вказаної статті КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обовязків, передбачених законами України «Про військовий обовязок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Як встановлено судом, підставою для винесення спірної постанови стало те, що Філією «Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» порушено норми частини третьої статті 24 КЗпП України, а саме зафіксовано факт допущення 9 осіб до роботи без укладання трудового договору, а саме допущено до роботи: ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, якими виконується трудова функція, яка передбачає виконання робіт за посадами (професіями) «сторож».

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12 як Виконавцями та Філією «Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», як Замовником, були укладені цивільно-правові договори, за якими Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобовязання з надання послуг із забезпечення схоронності та спостереження за майном Замовника, здійснювати топку опалювальних пічок, які обігрівають приміщення у зимовий період, перевіряти цілісність замків, наявність пломб, протипожежного інвентарю. У разі виявлення несправностей Виконавці мають доповідати про це представнику адміністрації та черговому поліції.

Виконання вказаних договорів підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі виконаних робіт, з яких вбачається, що вказаними особами фактично виконані роботи згідно з цивільно-правового договору, у тому числі виконання обовязків по охороні території, адмінбудівлі, складських приміщень та техніки.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено уст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Судом встановлено, що на думку відповідача вищенаведені договори про надання послуг містяться усі ознаки трудового договору, оскільки вищезазначеними особами виконується трудова функція, яка передбачає виконання робіт за посадою (професією) «сторож», що передбачена Класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327, код професії за КП 9152. Окрім того, мета роботи сторожа забезпечувати збереження відповідних обєктів постійно, протягом усього часу, поки він працює, при цьому, очевидно, що для замовника важливо, щоб дані особи чергували у певний час доби, тобто щоб вони підпорядковувались певному графіку та внутрішньому розпорядку, встановленому Замовником..

У відповідності до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд звертає увагу на те, що основною ознакою, яка відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Як вбачається з наведених вище цивільно-правових договорів про надання послуг, укладених позивачем з фізичними особами, предметами останніх є послуги по забезпечення схоронності та спостереженні за майном позивача.

З досліджених судом договорів вбачається, що виконавці не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку Товариства, самі організовували свою роботу і виконували її на власний ризик (п.1.2. договорів).

Оплату вартості робіт Виконавця регламентує Цивільний кодекс України і умови договору про надання послуг, які не співпадають з нормами КЗпП України і Закону України «Про оплату праці» (згідно з яких оплата праці здійснюється без привязки до результатів робіт двічі на місяць). Факт виконання договорів про надання послуг підтверджуються укладеними актами приймання виконаних робіт.

Суд звертає увагу, що сторонами не надано жодних доказів щодо наявності заяв про прийняття на роботу, наказів, розпоряджень про прийняття на роботу осіб, які надавали послуги за цими договорами, допуску до роботи вищезазначених працівників, ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, ведення обліку робочого часу та вказані особи не були підпорядковані жодному керівнику, що свідчить про цивільно-правовий характер даних угод.

Підтвердженням того, що в даному випадку були укладені саме цивільно-правові договори є те, що:

- у трудових відносинах важливим є процес трудової діяльності, її організація, якої в даному випадку не було і не могло бути, оскільки організація діяльності сторожа не є предметом послуг, що надавалися. Виконавці самостійно й на власний ризик організовували виконання договору (п.1.2 Договорів);

- виконавці за цими договорами, на відміну від працівника, не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, а самі організовували свою роботу, не було контролю за часом надання послуг, оскільки значення мав лише результат;

- за трудовим договором працівники приймаються до штату за певною кваліфікацією, професією, посадою, йому гарантується заробітна плата, гарантії, пільги, компенсації, тоді як за цивільно-правовим договором оплачується результат надання послуг і відносини сторін обмежуються лише наданням послуг і оплатою винагороди. Заяву про прийняття на роботу, яку б можна було розцінити як намір, до суду не надано.

З викладеного слідує, що договори з ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12 не містять ознак трудових договорів.

Суд звертає увагу на те, що ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», згідно з положеннями пункту 10 статті 1 та статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально - обов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-УІ, є страхувальником та платником єдиного внеску у відношенні осіб, що працюють не тільки за трудовими договорами, але і за цивільно-правовими договорами, що прямо зазначено в цих нормах.

Відповідно до статті 9 цього ж Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування і обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Оподаткування відносин за цивільно-правовими договорами підпадають під дію тих же норм оподаткування, що і трудові відносини. В обох випадках до податкового органу подається звіт 1-ДФ, але з відповідними примітками щодо джерел походження доходу фізичної особи, що в свою чергу підтверджує, що наявність обліку у податкового агента не є доказом існування трудових відносин.

З пояснень, наданих представником позивача у судовому засіданні вбачається, що позивачем сплачувався єдиний внесок у відношенні осіб, що працювали за договорами про надання послуг, натомість відповідачем, як субєктом владних повноважень, не надано жодних доказів на спростування вказаних обставин.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що правовідносини за угодами між позивачем та ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12 є цивільно-правовими і не регулюються статтею 24 КЗпП України.

Окрім того, судом взято до уваги, що під час здійснення інспекційного відвідування посадовими особами відповідача не було відібрано пояснень безпосередньо у вищевказаних осіб щодо наявності трудових відносин між ними та позивачем, а також таких пояснень не було надано відповідачем до суду під час розгляду справи.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не довів суду існування трудових відносин позивача із громадянами ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, внаслідок чого суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно накладено на ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» штраф допущення цих осіб до роботи без укладання трудового договору в розмірі 1 005 210,00 грн.

Згідно зі статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та оцінці всіх фактів і обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем трудового законодавства, зроблені відповідачем в ОСОБА_4, є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим спірна постанова ГУ Держпраці у Запорізькій області №ЗП2085/6/АВ/П/ПТ/ТД-2ФС від 15.11.2018, прийнята відповідачем на підставі встановлених ОСОБА_4 порушень, є протиправною та підлягає скасуванню.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Дочірнього підприємства «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (69095, м, Запоріжжя, вул. Українська, 50, ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області №ЗП2085/6/АВ/П/ПТ/ТД-2ФС від 15.11.2018 про накладення на Дочірнье підприємство «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» штрафу у розмірі 1 005 210,00 грн.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Дочірнього підприємства «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» суму судового збору у розмірі 15 078,15 грн. (пятнадцять тисяч сімдесят вісім гривень пятнадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 21.03.2019.

Суддя І.В. Батрак