Справа № П/811/667/17
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2019 року

Київ

справа №П/811/667/17

адміністративне провадження №К/9901/51217/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуГоловного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області
на ухвалуКіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2017 року (суддя Л.І. Хилько)
та постановуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2018 року (колегія у складі суддів: А.В. Суховаров, О.В. Головко, Т.І. Ясенова)
у справі№ П/811/667/17
за позовомГоловного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області
до Комунального підприємства «Теплоенергетик»
простягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області звернулося до суду із адміністративним позовом, в якому просило стягнути з Комунального підприємства «Теплоенергетик» (далі - КП «Теплоенергетик») податковий борг у сумі 188639,19 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року позов задоволено та стягнуто з КП «Теплоенергетик» на користь Державного бюджету в особі Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області податковий борг в сумі 188639 грн. 19 коп. з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків

22 червня 2017 до суду надійшла заява Комунального підприємства «Теплоенергетик» про розстрочення виконання постанови у справі №П/811/667/17 строком на 3 роки, здійснюючи щомісячну сплату з липня 2017 року по травень 2020 року в розмірі 5239,97 грн. та у червні 2020 року 5240,24 грн.

Заява мотивована тим, що відповідач є підприємством стратегічного значення, від безперебійного та сталого функціонування якого залежить надання послуг централізованого теплопостачання значній частині міста Кіровограда та селища Нового, в тому числі: пологовим будинкам, лікарням, дитячим садкам, школам, державним адміністративним органам, підприємствам усіх форм власності, громадянам тощо. У зв'язку з невідповідністю та економічною необґрунтованістю встановлених тарифів на теплову енергію для населення та систематичними затримками відшкодування різниці в тарифах з бюджету КП «Теплоенергетик» перебуває у нестабільному тяжкому фінансовому становищі. При цьому, у заяві наголошується, що наявні кошти на поточному рахунку заблоковані в АТ «Банк «Фінанси та кредит» оскільки банк є неплатоспроможний і перебуває в стані ліквідації. А також заблоковані кошти на арештованих рахунках у АТ «УкрСіббанк», КРВЦ ВАТ «Мегабанк», ПАТ «Ексімбанк». Крім того, мається дебіторська заборгованість ДП «Енергоринок» перед КП «Теплоенергетик» в сумі 17456,60 грн., процес стягнення якої дуже тривалий. Всі вільні кошти в першу чергу направляються на виплату заробітної плати.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2017 року, залишеною без змін Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2018 року, задоволено заяву. Розстрочено стягнення на 36 місяців зі сплатою кожного місяця 5239,97 грн. та в останній місяць 5240,24 грн. з липня 2017 року.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про доведеність відповідачем обставин, що перешкоджають належному виконанню ним судового рішення у даній справі та, як наслідок, наявність підстав для розстрочення йому виконання таких зобов'язань на певний строк.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та відмовити у задоволенні заяви, оскільки вважає, що надані відповідачем до заяви докази не свідчать про нездійснення підприємством фінансової діяльності та відсутність у такого підприємства майна, що виключає наявність обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення. Окрім того, скаржник зазначає, що відповідно до статті 100 Податкового кодексу України, Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань платників податків, затвердженим наказом Міндоходів від 10 жовтня 2013 року № 574 «Про затвердження Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків», відсутні підстави для надання розстрочення платежу на 36 місяців.

В письмовому відзиві на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

З урахуванням відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, касаційний суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (частина перша статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Згідно з частиною першою статті 33 Законом України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час ухвалення рішень) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Аналізуючи вищенаведену норму є підстави для висновку, що необхідною умовою для надання розстрочки виконання рішення суду є наявність виняткових обставин що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При цьому, вирішення судом питання про розстрочення виконання рішення в конкретній справі залежить від наведених заявником обставин, підтверджених відповідними засобами доказування, та є правом суду, а не обов'язком.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, що підтверджується письмовими доказами у справі, а саме звітом про фінансові стан на 31 березня 2017 року, з якого вбачається, що у підприємства наявна кредиторська заборгованість, та звітом про фінансовий результат на І квартал 2017 року, з якого встановлено, що збиток підприємства становить 15747 грн., підтверджено перебування заявника в тяжкому матеріальному становищі.

Одночасне ж стягнення всієї суми боргу може призвести до негативних наслідків у господарській діяльності заявника, вплинути постачанні теплової енергії обласному центру, в тому числі лікарням, пологовим будинкам, дитячим садкам, школам, а також наслідком стане подальше накопичування податкового боргу підприємства.

Відтак, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що встановивши зазначені обставини, обґрунтовано вказали на існування об'єктивних причин, які ускладнюють виконання рішення суду у повному обсязі, у зв'язку з чим наявні правові підстави для розстрочення виконання судового рішення.

Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що питання про розстрочення сплати грошового зобов'язання або податкового боргу вирішується в порядку статті 100 Податкового кодексу України та відповідно до Порядку №574 є безпідставними, з огляду на недоведеність застосування податковим органом норм цієї статті та порядку у межах спірних відносин, оскільки у цій справі ставиться питання щодо розстрочення стягнутої суми за рішенням суду і стосується саме порядку виконання судового рішення, яким стягнуто суму податкового зобов'язання, а не порядку погашення податкового зобов'язання.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду