Справа № 299/2029/16-а
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/204/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року (головуючого судді Маєцької Н.Д.) розглянуту в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу повний текст складено 26.11.2018 в м. Ужгород у справі №299/2029/16-а за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойки Світлани Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 05.08.2016 звернулася в суд з позовом до Приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойки Світлани Миколаївни третя особа ОСОБА_4 судом замінено ОСОБА_5 на правонаступників ОСОБА_1 ОСОБА_2 в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо перереєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спадкове майно 1/4 частку квартири, право власності на яку виникло після проведення прилюдних торгів, з фізичної особи - ОСОБА_5 на фізичну особу - ОСОБА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 12, скасувати рішення реєстратора приватного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу Стойка Світлани Миколаївни про реєстрацію за гр. ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_4 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію права власності гр. ОСОБА_4 податковий номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_4

на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08 жовтня 2015 року гр. ОСОБА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 12 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, відновити реєстрацію та внести записи про право власності ОСОБА_5 на спадщину - 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 жовтня 2015 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 12.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року закрито провадження.

Не погодившись із ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права, а саме вказує, що даний спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин: владні управлінські функції державної реєстрації права власності, на виконання делегованих повноважень, покладених на учасників спірних правовідносин Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Дослідженню в даній справі підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідачки, яка у межах спірних правовідносин діяла як суб'єкт владних повноважень і яка грубо порушила надані їй законом права та обов'язки. В даній справі, як підстава переходу права власності на 3/4 частини квартири до ОСОБА_4 - є договір купівлі продажу, який оформлений Актом про проведені електронні торги 05.08.2015 року, також є свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири, видане 07.04.2012 року Виноградівською державною нотаріальною конторою року за реєстраційним номером 89402 і яке зареєстроване 02 жовтня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 45019000, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 12. 08 жовтня 2015 року відповідач видала ОСОБА_4 свідоцтво НОМЕР_2 про право власності (про придбання з прилюдних торгів) на квартиру АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна. Звертає увагу апеляційного суду, що реєстратор (приватний нотаріус), порушуючи вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 22), прийняв оспорювані рішення та дії, в основі яких лежать документально не підтвердженні, а тому протиправні висновки щодо обґрунтування переходу третій особі права власності на спадкову 1/4 частину квартири, спадкодавцем якої був ОСОБА_6, який в Акті про проведені електронні торги 05.08.2015 року боржником не значиться. Отже 1/4 частина квартири належна спадкодавцю, не продавалася на електронних торгах, а його спадкоємець, ОСОБА_5, набула право власності на спадкове майно 02.10.2015 року, після проведення електронних торгів 05.08.2015 року, до функцій реєстратора входить оцінка поданих документів на предмет їх відповідності закону і внесення за умови такої відповідності записів в реєстр, а не перебирання на себе функцій суду та встановлення юридичних фактів, не маючи договору про відчуження цієї частки, не маючи правового акту про скасування чи визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, не вчиняючи ніяких нотаріальних дій з цією 1/4 частиною квартири, відповідач прийняв рішення та вчинив запис про реєстрацію права власності на 1/4 частину квартири за третьою особою, - вийшовши за межі наданих йому законом повноважень.

Відповідач та третя особа не подали до суду письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Виноградівським бюро технічної інвентаризації №2486108 від 31.12.2003 на квартиру за адресою АДРЕСА_3, такими власниками є ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5, форма власності приватна спільна часткова, а частка 1/4 кожного.

Відповідно до акту про проведення електронних торгів від 09.09.2015 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції ОСОБА_7 при примусовому виконанні рішення Вигорадівського районного суду здійснено продаж житлова трикімнатна квартира, розташована за адресою: вул. Миру 17/14, м. Виноградів, Закарпатська область, ціна продажу: 258689,34 грн.

02.10.2015 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 стала власником 1/4 частини житлової квартири за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1 аркуш справи 13).

08.10.2015 приватним нотаріусом Виноградівського нотаріального округу Стойкою С.М. видано свідоцтво про придбання майна, що було предметом іпотеки з електронних торгів ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4. та зареєстровано, що підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності розмір частки 3/4, реєстраційний номер 45331935.

ОСОБА_5 05.08.2016 звернулася в суд з позовом до відповідача третя особа ОСОБА_4 судом першої інстанції 16.10.2018 замінено ОСОБА_5 на правонаступників ОСОБА_1 ОСОБА_2 з вимогами визнання протиправними дії відповідача щодо перереєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спадкове майно 1/4 частку квартири, право власності на яку виникло після проведення прилюдних торгів, з фізичної особи - ОСОБА_5 на фізичну особу - ОСОБА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 12, скасувати рішення реєстратора приватного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу Стойка Світлани Миколаївни про реєстрацію за гр. ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_4 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію права власності гр. ОСОБА_4 податковий номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_4

на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08 жовтня 2015 року гр. ОСОБА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 12 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, відновити реєстрацію та внести записи про право власності ОСОБА_5 на спадщину - 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 жовтня 2015 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 12.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 3 статті 308 КАС України (в чинній редакції) суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 2 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 4 КАС України (в чинній редакції) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України (в чинній редакції), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 статті 19 КАС України (в чинній редакції) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України (в редакції чинній на час подання позову) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до матеріалів справи, 02 жовтня 2015 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 стала власником 1/4 частини житлової квартири за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а 08 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Виноградівського нотаріального округу Стойкою С.М. видано свідоцтво про придбання майна, що було предметом іпотеки з електронних торгів ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності розмір частки 3/4, реєстраційний номер 45331935. Відтак, на думку колегії суддів в основі спору є цивільні відносини власності, на які юрисдикція адміністративних судів не поширюється, оскільки спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань і раеалізацією прав на предмет іпотеки - 1/4 частки квартири, а тому вимоги стосуються підстав набуття третьою особою права власності на 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань та предметом оскарження у даній справі є дії та рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора, які оскаржуються з підстав неправомірності, на думку позивача, набуття третьою особою права власності на спірне нерухоме майно, відповідно спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України (в чинній редакції) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника та норми процесуального права, щодо можливого захисту права позивачів при зверненні до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України (в чинній редакції) суд закриває провадження у справі зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Доводи скаржника, що в даній справі підлягають розгляду виключно владні, управлінські рішення та дії відповідачки, яка у межах спірних правовідносин діяла як суб'єкт владних повноважень і яка грубо порушила надані їй законом права та обов'язки є спростованими вищенаведеним обгрунтуванням, оскільки її вимоги слід встановлювати при розгляді цивільного спору, а не в межах адміністративного позову, при оцінці всіх правовідносин щодо майна, підстави набуття права власності якого є оспорюваними.

Суд правильно роз'яснив позивачеві, що даний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства Виноградівським районним судом Закарпатської області.

Вказана правова позиція суду узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постановах від 17 квітня 2018 року по справі № 815/6956/15 та від 17 жовтня 2018 року № 820/5999/16, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України (в чинній редакції) та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку вбачається спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойки Світлани Миколаївни, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності та зобов'язання вчинити дії закрито правомірно.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 241, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі №299/2029/16-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 25.03.2019