Справа № 0940/1777/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

22 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2048/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Заверухи О. Б.
суддів -Гінди О. М.
Ніколіна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Державної фіскальної служби України про продовження строку на усунення недоліків щодо сплати судового збору на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 0940/1777/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Віта Груп" до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв'язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, не додано документа про сплату судового збору та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.

На виконання вимог ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений суддею-доповідачем строк особою, яка подала апеляційну скаргу, подано до суду апеляційної інстанції клопотання про продовження строку на усунення недоліків щодо сплати судового збору.

Клопотання про звільнення від сплати судового збору обґрунтоване тим, що апелянт є суб'єктом владних повноважень, який фінансується виключно за рахунок держбюджету України, тому сплата судового збору ДФС України залежить тільки від своєчасного та повного фінансування. Інших можливостей для сплати судового збору апелянт немає.

Апелянт зазначає, що ситуація з обмеженим фінансування судового збору унеможливлює реалізацію право на апеляційне оскарження рішення адміністративного суду, від розгляду яких залежить питання наповнення державного бюджету за рахунок узгоджених у судовому порядку донарахувань та дотримання судами такої основної засади судочинства, передбаченої ст.129 Конституції України, як законність, що передбачає вирішення спору при правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Державна фіскальна служба України зазначає, що враховуючи положення п. 1 ст. 6 Конвенції та прецеденту практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб задати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Перевіривши доводи клопотання про продовження строку на усунення недоліків щодо сплати судового збору, суд апеляційної інстанції вважає, що у його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Так, положеннями ч. 1 ст. 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

За правилами ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

З наведених норм слідує, що підставою для звільнення сплати судового збору є майновий стан скаржника. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, згідно зі статтями 77, 133 КАС України покладається на заінтересовану сторону.

При цьому, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Право на звільнення від сплати судового збору мають у тому числі і бюджетні установи, однак, якщо вони діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не може слугувати підставою для звільнення від сплати судового збору.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні та особою, яка подає апеляційну скаргу не надано суду належних доказів на підтвердження важкого майнового стану, що свідчили б про неможливість або утруднення в сплаті судового збору.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що системний аналіз статей 8, 124, 126, 129 Конституції України у взаємозв'язку із приписами статей 77, 90, 133 КАС України дає підстави вважати, що при вирішенні питання щодо звільнення від сплати судових витрат суд в кожному конкретному випадку з'ясовує наявність або відсутність підстав для такого звільнення, враховуючи майновий стан сторони, а остання, в свою чергу, несе обов'язок доказування обставин на які посилається як на підставу для звільнення від сплати судового збору. В будь якому випадку КАС України передбачено виключно право, а не обов'язок суду, щодо зменшення, звільнення, розстрочення чи відстрочення сплати судового збору.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 2 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Таким чином, розглянувши клопотання Державної фіскальної служби України про продовження строку на усунення недоліків щодо сплати судового збору, суд дійшов висновку, що у його задоволенні слід відмовити.

Зазначена позиція також збігається із висновками Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі 21-5496а15.

Керуючись статтями 133, 243, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Державної фіскальної служби України про продовження строку на усунення недоліків щодо сплати судового збору.

Надати Державній фіскальній службі України 5-ти денний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін