Справа № 0240/2431/18-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2431/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

13 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача: Супрун М.І.,

представників відповідача: Кучабської В.В., Пристрайчук Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року (повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2018 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Ладижинського дитячого будинку-інтернату (далі - позивач) до Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

позивач 20.07.2018 звернувся із адміністративним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправним та скасувати пункти 5, 6 вимоги №26-02-04-14/1463 від 20.03.2017.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.11.2018 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 6 вимоги Управління Північного офісу Державної аудиторської служби у Вінницькій області від 20.03.2017 № 26-02-04-14/1463.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь Ладижинського дитячого будинку-інтернату 881 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північного офісу Державної аудиторської служби у Вінницькій області.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що інтернат є стаціонарною медичною установою згідно Статуту, штатного розпису та відомостей з реєстру. Навчальні (педагогічні) частини (підрозділи), та працівники з педагогічним, науково - педагогічним профілем в інтернаті відсутні, освітня діяльність Інтернатом не ведеться. Також відповідач вказав на безпідставність відмови у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому спростовує твердження відповідача, що інтернат не є навчальним закладом та вказує, що відсутність викладачів в штаті інтернату не може свідчити про те, що відповідне навчання не проводиться із вихованцями закладу, а розрахунки календарних днів щорічної відпустки безпідставні.

Відповідачем подано відповідь на відзив в якій вказано, що інтернат є медичною установою та не відноситься до закладів освіти.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі та просили колегію суддів її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині вирішення питання розподілу судових витрат з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

У період з 20.12.2016 по 03.02.2017, відповідно до пункту 2.3.2.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2016 року, на підставі направлень на проведення ревізії від 14.12.2016 №113-115 та від 06.01.2017 за №11,12 ревізійною групою проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Ладижинського дитячого будинку-інтернату за період з 01.06.2013 по 30.11.2016.

10.02.2017 за наслідком проведеної ревізії складено акт №04-30/2, у якому зафіксовані виявлені ревізією порушення.

Зокрема, в ході ревізії встановлено факти надання директору ОСОБА_5 щорічних основних відпусток в кількості, що суперечить визначеній чинним законодавством.

Так, п.7.1 Колективних договорів на 2011-2012 роки та на 2014-2016 роки встановлено мінімальну тривалість основної відпустки 24 календарних дні.

Пунктом 7.2 Колективного договору на 2014-2016 роки директору встановлено мінімальну тривалість основної відпустки в кількості 56 к.д.

Разом з цим, відповідно до статті 6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка тривалістю до 56 днів надається керівним працівникам навчальних закладів освіти та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам.

Однак інтернат, згідно п.1.3 Статуту є стаціонарною соціально медичною установою, призначеною для постійного проживання дітей віком від 4 до 18 років та молоді від 18 до 35 років з вадами фізичного й розумового розвитку та психічними розладами, які потребують постійного стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування та реабілітаційних послуг. Інтернат є будинком - інтернатом ІV профілю, а відтак, не є навчальним закладом.

Разом з цим, стаття 10 Кодексу законів про працю України визначає, що колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Виходячи з вищевикладеного, внесення до колективного договору тривалості основної відпустки директору Інтернату в кількості 56 к.д. суперечить вимогам чинного законодавства.

При цьому, згідно диплома спеціаліста, ОСОБА_5 має вищу технічну освіту за спеціальністю електропостачання та електрозбереження.

Протягом ревізійного періоду надання відпусток директору Інтернату відбулось на підставі розпоряджень Вінницької обласної ради. Зокрема, розпорядженням від 13.06.2014 № 42-вк надано частину щорічної відпустки терміном на 10 к.д. (в період з 23.06.2014 по 03.07.2014) за періоди роботи з 04.04.2013 по 3.04.2014 і виплатою грошової компенсації за 32 дні щорічної відпустки; розпорядженням від 15.05.2015 №37-вк - 30 к.д. за період роботи з 04.04.2014 по 03.04.2015; розпорядженням від 11.01.2016 № 3-вк -26 к.д. за період роботи з 04.04.2014 по 03.04.2015; розпорядженням від 29.04.2016 №39-вк - 30 к.д. за період роботи з 04.04.2015 по 03.04.2016.

Крім того, надання щорічної відпустки директору терміном на 14 к.д. з 23.12.2013 по 06.01.2014 за період роботи з 04.04.2013 по 03.04.2014 погоджено Департаментом соціальної політики Вінницької ОДА, що підтверджено листом від 18.02.2013 № 02-4592.

Відповідно до особових рахунків директора, на підставі наказів по Інтернату, підписаних директором ОСОБА_5, за період з 01.06.2013 по 30.11.2016, директору ОСОБА_5 надано щорічних відпусток загальною кількістю 142 к.д., які оплачено.

Виходячи з вищевикладеного, директору Інтернату ОСОБА_5 за період з 01.06.2013 по 31.12.2013 зайво надано щорічну оплачувану відпустку в кількості 19 к.д., які не передбачені Колективним договором.

Також, протягом 2014-2016 р. директору зайво надано 27 к.д. щорічної оплачував відпустки, які передбачені Колективним договором, однак надання яких суперечить вимогам Закону України "Про відпустки".

Таким чином, в порушення статті 6 Закону України "Про відпустки" за період з 01.06.2013 по 30.11.2016 директора у Інтернату ОСОБА_5 безпідставно надано 47 к.д. щорічних оплачуваних відпусток, внаслідок чого зайво використано коштів обласного бюджету на суму 7722,10 грн. та, відповідно, зайво перераховано єдиного соціального внеску в сумі 1698,86 грн., що призвело до збитків на загальну суму 9420,96 грн.

20.03.2017 управлінням сформовано лист про усунення порушень законодавства з фінансових питань за №26-02-04-14/1463, у якому зазначено про необхідність усунення виявлених порушень законодавства в установленому порядку, розглянути питання про притягнення працівників, якими допущено порушення, до встановленої законом відповідальності, за результатами ревізії прийняти розпорядчий документ.

При цьому, як порушення, зокрема, зазначено:

"6. В порушення ст. 6 Закону України "Про відпустки" в Колективних договорах на 2011-2012 роки та на 2014-2016 роки директору передбачена тривалість щорічної основної відпустки в кількості 56 днів, внаслідок чого в ревізійному періоду йому надано 47 календарних днів щорічної оплачуваної відпустки, які непередбачені законодавством, що призвело до зайвого нарахування виплат за час перебування у відпустках в сумі 7 722, 10 грн. та відповідно зайвого перерахування єдиного соціального внеску в сумі 1698, 86 грн., чим завдано збитків на загальну суму 9 420, 96 грн.".

У зв'язку з невиконанням вимог зазначеного листа, управління звернулось до суду із позовом про стягнення, за наслідком розгляду якого ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.02.2017 у справі №802/2414/16-а позов Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області до Ладижинського дитячого будинку - інтернату про стягнення коштів у розмірі 90962,61 грн. залишено без розгляду.

01.06.2018 управління північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області звернулось до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації з листом за № 26-02-04-14/2857, у якому, посилаючись на вимогу від 20.03.2017 за № 26-02-04-14/1463, запропонувало головному розпоряднику коштів зобов'язати директора Ладижинського будинку-інтернату в термін до 15.06.2018 вжити невідкладних заходів щодо відшкодування нанесених обласному бюджету збитків в повному обсязі.

Наслідком даного звернення стала видача наказу Департаментом № 169 від 11.06.2018 яким, крім інших, наказано директору Ладижинського дитячого будинку-інтернату вжити невідкладних заходів щодо забезпечення виконання вимог Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області в частині повного відшкодування збитків, нанесених обласному бюджету виявлених фінансових порушень.

Не погоджуючись із спірною вимогою та вказаним порушенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції дійшов висновку, що порушення, визначені в акті ревізії в частині безпідставного наданих щорічних основних відпусток директору Інтернату в кількості 56 к.д. не знайшли підтвердження, а кількість нарахованих відповідачем днів взагалі не аргументована, а отже оскаржувана вимога в пункті 6 не відповідає наведеним вище критеріям, а тому є незаконною та, відповідно, підлягає скасуванню.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 6 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Положення цієї статті щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства, проте тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частинами першою, сьомою і восьмою цієї статті.

Згідно пункту 2 Розділу 1 Додатку до Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою КМУ від 14.04.1997 № 346 (далі - Порядок №346), тривалість щорічної основної відпустки директора дитячого будинку, дошкільного закладу компенсуючого типу для дітей, які потребують корекції фізичного і психічного розвитку становить 56 календарних дні.

Таким чином, щорічна основна відпустка не може бути меншою ніж 24 календарних дні, при цьому, для директорів дитячих будинків тривалість такої (відпустки) визначено в кількості 56 календарних дні.

Згідно наказу № 196-К від 20.12.2013, розпорядження Вінницької обласної ради №42-6к від 13.06.2014, розпорядження Вінницької обласної ради №37-6к від 15.05.2015, розпорядження Вінницької обласної ради №3-вк від 11.01.2016, розпорядження Вінницької обласної ради №39 -вк від 29.04.2016 директору Інтернату ОСОБА_5 надано наступні щорічні основні відпустки:

- за період з 04.04.2013 по 04.04.2014 - 56 календарних днів;

- за період з 04.04.2014 по 03.04.2015 - 56 календарних днів;

- за період з 04.04.2015 по 03.04.2016 - 30 календарних днів.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про дошкільну освіту" від 11.07.2001 № 2628-III передбачено, що відповідно до потреб громадян України, серед іншого, створюються такі дошкільні навчальні заклади:

- будинок дитини - дошкільний навчальний заклад системи охорони здоров'я для медико-соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також для дітей з вадами фізичного та (або) розумового розвитку від народження до трьох (для здорових дітей) та до чотирьох (для хворих дітей) років;

- дошкільний навчальний заклад (дитячий будинок) інтернатного типу забезпечує розвиток, виховання, навчання та соціальну адаптацію дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, дошкільного та шкільного віку, які перебувають у родинних стосунках та утримуються за рахунок держави.

Пунктом 1.1 Розділу 1 Положення про дитячі будинки і загальноосвітні школи-інтернати для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молодів та спорту України, Міністерства соціальної політики України від 10.09.2012 № 995/557 (далі - Положення № 995/557) передбачено, що дитячі будинки і загальноосвітні школи-інтернати для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, усіх типів і форм власності (далі - інтернатні заклади) - це навчальні заклади, що забезпечують дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, умови для проживання, різнобічного розвитку, виховання, здобуття освіти, професійної орієнтації та підготовки, готують дітей до самостійного життя.

Відповідно до п.1.2 Положення №997/557, це Положення поширюється на всі інтернатні заклади та розроблено з метою врегулювання діяльності міністерств та інших центральних і місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у частині утримання, навчання і виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно п. 1.4 Положення №997/557, головними завданнями інтернатних закладів є:

- забезпечення для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, умов проживання, навчання, виховання та розвитку, наближених до сімейних;

- забезпечення соціального захисту, медико-психолого-педагогічної реабілітації та соціальної адаптації вихованців з урахуванням стану здоров'я, індивідуальних особливостей психофізичного розвитку вихованців.

Інтернатний заклад діє на підставі статуту, який розробляється на основі цього Положення, з урахуванням положень про відповідні типи інтернатних закладів, затверджується засновником (власником) за погодженням з відповідним органом управління освітою і реєструється місцевим органом виконавчої влади відповідно до законодавства (п. 1.6 Положення №997/557).

Згідно Статуту Ладижинського дитячого будинку -інтернату, затвердженого рішенням 10 сесії Вінницької обласної ради від 14.02.2012 №294, Інтернат створений з метою проживання дітей віком від 4 до 18 років та молоді віком від 18 років до 35 років з вадами фізичного та розумового розвитку та психічними розладами, які потребують стороннього догляду і допомоги, їх побутового і медичного обслуговування (п. 3.1).

Пунктами 3.2 -3.3 Статуту Ладижинського дитячого будинку -інтернату встановлено, що основним завданням інтернату є забезпечення належних умов для проживання, навчання, виховання, медичної та соціальної реабілітації та надання медичної допомоги вихованцям з фізичними та розумовим вадами розвитку та психічними розладами. Вихованці будинку-інтернату забезпечуються відповідно до встановлених норм, серед іншого, засобами навчання, виховання та корекції в інтернаті.

Відповідно до п.3.7 Статуту Ладижинського дитячого будинку -інтернату, медичні працівники інтернату, фахівці з реабілітації, соціальні працівники тощо здійснюють забезпечення навчального, корекційно-виховного та психологічно-реабілітаційного процесу вихованців.

Отже, з наведеного слідує, що дитячі будинки (інтернатні заклади) є навчальними закладами, основним завданнями яких є забезпечення для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, умов проживання, навчання, виховання і медико-психолого-педагогічної реабілітації та соціальної адаптації вихованців з урахуванням стану здоров'я, індивідуальних особливостей психофізичного розвитку вихованців, при цьому, Ладижинський дитячий будинок -інтернат, є навчальним закладом, основним завданням якого, серед іншого, є навчання, виховання, медична та соціальна реабілітація дітей віком від 4 до 18 років, шо передбачено його Статутом.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення Порядку №346 щодо тривалості щорічної основної відпустки терміном 56 календарних днів, поширюються на директора Інтернату.

Разом з тим, суд відхиляє доводи апелянта про відсутність в інтернаті працівників з педагогічним профілем, оскільки відсутність викладачів в штаті інтернату, не може свідчити про те, що відповідне навчання не проводиться із вихованцями закладу та не змінює правового статусу даного закладу.

Стосовно доводів скаржника про пропуск строку звернення до суду слід вказати, що відповідач звертався до суду із позовом про стягнення в дохід державного бюджету суми нанесених збитків, за наслідком розгляду якого 14.02.2017 прийнято рішення про залишення такого (позову) без розгляду.

Проте, незважаючи на дані обставини, на адресу Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької ОДА надійшов лист від 01.06.2018 про надання інформації щодо відшкодування порушень за спірною вимогою. А тому, не погоджуючись із такою вимогою, в липні 2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом, що свідчить про поважність причин пропущеного строку звернення до суду.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат з огляду на наступне.

Згідно квитанції від 12.07.2018 ОСОБА_5 сплачено 3682,00 грн. судового збору за подання позову у даній справі.

Статтею 1 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) встановлено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону № 3674-VI).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач є комунальною установою (юридичною особою), створеною рішенням рішенням Виконавчого комітету Вінницької обласної ради та є розпорядником бюджетних коштів.

Статтею 49 Бюджетного кодексу України вказано, що розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу.

Так, головним розпорядником коштів в даному випадку є Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації за дозволом якого вносяться зміни до кошторису для оплати відповідної суми судового збору (по загальному чи по спеціальному фонду).

Таким чином, позивач внісши зміни до кошторису через органи Казначейства мав здійснити оплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Проте, в порушення вищевикладених норм, до позовної заяви додано документ який не свідчить про сплату позивачем судового збору, оскільки відповідно до квитанції від 12.07.2018 судовий збір за позовом юридичної особи сплачено фізичною особою.

При цьому, ч. 1 ст. 169 КАС України вказано, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, враховуючи, що позивачем за подання адміністративного позову судовий збір не сплачувався, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати судове рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат та відмовити у стягненні на користь Ладижинського дитячого будинку-інтернату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу заявлену Ладижинським дитячим будинком-інтернатом слід вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2).

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4).

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6).

Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7).

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 12.02.2019, ордер на надання правової допомоги від 13.02.2019, детальний опис робіт (наданих послуг) та накладну.

Згідно опису робіт (наданих послуг), підготовка відзиву на апеляційну скаргу, направлення апелянту та суду (5 год.) складає 2500 грн., за участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (1 год) - 500 грн.

При цьому, частиною 5 ст. 134 КАС України вказано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно матеріалів справи, рішення суду оскаржується в частині визнання протиправним та скасовання пункт 6 вимоги Управління Північного офісу Державної аудиторської служби у Вінницькій області від 20.03.2017 № 26-02-04-14/1463. Тобто, в даному випадку відповідачем оскаржуться лише одна вимога, при цьому, дана справа не є складною.

Подання відзиву на апеляційну скаргу є правом позивача, а не обов'язком.

Як вбачається із протоколу судового засідання, тривалість судового засідання становить менше години.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували сплату позивачем вказаних сум коштів за надання правової допомоги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є не співмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та не підтверджується матеріалами справи, а тому не підлягає стягненню за рахунок відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити у стягненні на користь Ладижинського дитячого будинку-інтернату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області.

В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 березня 2019 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.