Справа № 686/3010/19
Суддя: Козак О. В.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/3010/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача, третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капрала поліції ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови,

встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капрала поліції ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він 22.01.2019 року приблизно о 23.09 год. керував транспортним засобом Субару, державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Хмельницький, і закінчував маневр на регульованому перехресті пров. Успенський - вул. Камянецька на зелений сигнал світлофору, але виїхавши на перехрестя включився жовтий сигнал світлофору, і одразу червоний, однак він був змушений закінчити розпочатий маневр. Після проїзду регульованого перехрестя його автомобіль було зупинено працівниками патрульної поліції, які почали стверджувати, що він порушив правила дорожнього руху, а саме здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, та не увімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинення працівниками поліції , чим порушив п.9.9 (б) ПДР України за що ч. 2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, у звязку із чим було складено постанову та накладено адміністративний штраф в розмірі 425 гривень.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорущення, передбаченого частиною 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорущення є незаконним, не обґрунтованим та недоведеним, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 346449 від 22.01.2019 року підлягає скасуванню з наступних підстав.

В порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, інспектор поліції не розяснив йому права і обовязки визначені ст.63 Конституції України, ст.307, 308, 268, 287-289 КУпАП. Крім того, відмовив у розгляді його клопотання щодо відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю скористуватися юридичною допомогою, інспектором не надано йому можливість користуватись допомогою адвоката та не повідомлено про причини (підстави) неможливості залучення адвоката. Тобто, в супереч вимогам ст. 268 КУпАП, відповідач протиправно позбавив його такого права.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст.283,284 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Винесена відповідачем постанова серії НК №346449 від 22.01.2019 року в пункті 8 містить відомості, що в якості додатку долучено ВХ-00136, однак що це за пристрій та що саме міститься на цьому відеозапису та який технічний засіб відео фіксації використовувала посадова особа не відомо. Тобто належність та допустимість вказаного доказу як і сам факт його існування викликають сумніви. Відповідач не мав права притягнути його до адміністративної відповідальності без доказів та без зясування всіх обставин справи. До матеріалів справи не долучено відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які здійснювали оформлення матеріалів справи. Будь-яких доказів його вини не надано, а тому у відповідності до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведенності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, у відповідності до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Виходячи з системного аналізу рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. у справі №1-11/2015, змісту ст.258 КУпАП станом на дату винесення рішення по цій справі, суд вважає, що в разі заперечень особи, справа не може бути розглянута без певного часового інтервалу, достатнього для підготовки особи до захисту, тобто не може бути розглянута безпосередньо на місці правопорушення.

Також відповідно до ст.280 КУпАП уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Він не порушував правил дорожнього руху України, 22.01.2019р. на своєму автомобілі почав переїжджати регульоване перехрестя на зелений сигнал світлофору, адже виїхав на перехрестя включився жовтий, і одразу червоний, однак він був змушений закінчити маневр, який почав. Отже, він врахував дорожні умови, наявність перешкод на даній ділянці дороги, інтенсивність та рівень організації дорожнього руху, не доставляв перешкод у здійсненні права керування іншим особам, врахував всі фактори, тобто діяв у відповідності до п.16.8 та п.8.11 ПДР.

Відповідачем не було взято до уваги його пояснення, в яких він зазначив, що не згідний з вказаними в постанові фактами, винним себе в порушенні Правил дорожнього руху України не визнає, вважає, що його вина у скоєнні правопорушення не була доказана. Таким чином, твердження поліцейського про порушення ним ПДР України є лише його субєктивною думкою та припущенням, яке не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також відповідачем не було розяснено його прав та обовязків, про можливість скористатись правовою допомогою, не враховано помякшуючі та інші обставини відповідно до ст.33 КУпАП.

Вказане свідчить про те, що поліцейський розглянув справу та притягнув його до відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення та його вини, упереджено, оскільки не взяв до уваги його пояснення, не дослідив обставини справи в сукупності, а керувався лише домислами, тому позивач просить скасувати постанову серії НК №346449 від 22.01.2019 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав вказаних у позовній заяві, суду пояснив, що відповідачем не надано достатніх доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, ПДР України він не порушував. При цьому зазначив, що після зупинки на вимогу працівників поліції, аварійну сигналізацію він не увімкнув, та інспектором права йому були роз'яснені.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, суду пояснив, що вимоги позивача є необґрунтованими, що підтверджується відеозаписом. Крім того, позивач зупинившись на вимогу працівників поліції не увімкнув аварійну сигналізацію, чим допустив порушення п.9.9 Б ПДР України, за що його правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії НК №346449 від 22.01.2019 року, ОСОБА_1 22.01.2019 року о 23 год. 09 хв. керував транспортним засобом «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_2 в м.Хмельницький на перехресті провул.Успенський-вул.Камянецька, здійснив вїзд на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, після зупинки на вимогу поліцейського, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9 б) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.2 КУпАП. Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн..

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Відповідно до п.1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.9.9 б) ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено, що за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як на одну із підстав своїх вимог позивач посилається також на те, що розгляд справи в порушення вимог закону було проведено на місці вчинення правопорушення.

Однак, слід зазначити наступне, згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, ст.122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 р. III Інструкції № 1395).

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р. III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення таких правопорушень.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Твердження позивача щодо того, що він в'їхав на перехрестя на дозволений сигнал світлофора спростовуються наданим суду представником відповідача та третьої особи відеозаписом, з якого також вбачається, що позивачу перед винесенням постанови інспектором були роз'ясненні права передбачені ст.268 КУпАП. При цьому, будь-яких клопотань щодо бажання скористатись визначеними законом правами, позивач інспектору не заявив. Також з вказаного відеозапису вбачається, що позивач не увімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинки його поліцейськими, чим порушив п.9.9 б) ПДР України.

Разом з тим, слід зазначити, що позивача пригнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.9.9 б) ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, згідно якої передбачена відповідальність за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Однак, п.9.9 б) ПДР України передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар, тобто вже після зупинки транспортного засобу, а не перед початком руху чи зміні його напрямку. При цьому оскаржувана постанова не містить будь-якого іншого пункту Правил дорожнього руху, порушення якого було допущено позивачем.

З наведеного вище вбачається, що ч.2 ст.122 КУпАП не передбачає відповідальності за порушення п.9.9 б) ПДР України, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, і слід скасувати постанову серії НК №346449 від 22.01.2019 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 1, 9, 122 ч.2, 251, 280, 283, 288, 293, 294 КУпАП, ст.ст.9,10,11,77,79,120, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії НК №346449 від 22.01.2019 року про притягнення до адмінстративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення.

Рішення підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через Хмельницький міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: