Справа № 554/444/19
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 р.Справа № 554/444/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Січиокно Т.О., місце складання м. Полтава, повний текст складено 02.02.19 року по справі № 554/444/19

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

до ОСОБА_1

про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просив суд суд продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, строком на 6 місяців, для ідентифікації особи з метою забезпечення її примусового видворення за межі території України..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2018 року було задоволено адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про його затримання строком на 6 місяців для ідентифікації особи з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та про примусове видворення з України. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково та скасовано рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2018 року в частині примусового видворення ОСОБА_1 за межі території України, в іншій частині рішення залишено без змін. 31.07.2018 року на виконання судового рішення ОСОБА_1 було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. У останнього відсутній оригінал паспортного документа, який би посвідчував його особу. З метою проведення видворення за межі України було вжито заходи щодо документування ОСОБА_1 шляхом направлення запитів до почесного Консула Народної Республіки Бангладеш у м.Києві, до Департаменту консульської служби МЗС України. З особистих міркувань ОСОБА_1 відмовився від заповнення анкети до Посольства Народної Республіки Бангладеш. Шестимісячний строк, на який було його затримано, спливає 31.01.2019 року, однак до цього часу не буде отримано необхідні документи, які необхідні для ідентифікації особи.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29.01.2019 року у справі № 554/444/19 задоволено адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, строком на 6 (шість) місяців, тобто до 29 липня 2019 року, для ідентифікації особи з метою забезпечення примусового видворення за межі України.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказував, що не перешкоджав ідентифікації своєї особи та неодноразово надавав позивачу копію свого паспорту, однак ця обставина була проігнорована, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а в межах доводів апеляційної скарги не вбачається підстав для його скасування, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 є громадянином Республіки Бангладеш.

28.07.2018 позивачем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПРМПТ № 064322 від 28.07.2018, яким було зафіксовано порушення правил перебування іноземцем в Україні - громадянином Республіки Бангладеш ОСОБА_1.

Цього ж дня Управлінням ДМС№У в Полтавській області складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПНМПТ № 064322, якою на громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700, 00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2018 року адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 було задоволено повністю. Затримано строком на шість місяців громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Примусово видворено за межі території України громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 після завершення процедури його ідентифікації.

Згідно постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 року апеляційну скаргу громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2018 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1. Прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України - відмовлено. В іншій частині рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2018 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що продовження строку затримання відповідача до 6 місяців з метою його ідентифікації з поміщенням його до пункту тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства пов'язано з необхідністю отримання усіх необхідних відповідей на запити для документування відповідача, він є тривалим, а відповідач з особистих міркувань відмовлявся від заповнення анкети, що чинить суттєві перешкоди у проведенні його ідентифікації.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно до п. п. 6, Розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, що затверджена наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 року, Строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

- відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації;

- неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Аналогічні норми закріплені в ч. 11, 12, 13 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою проведення процедури подальшого видворення за межі України, позивачем вжито заходи щодо документування ОСОБА_1 шляхом направлення запитів до почесного Консула Народної Республіки Бангладеш у м.Києві, до Департаменту консульської служби МЗС України, однак відповідей на даний час не отримано.

Підставою для подання до суду адміністративного позову про продовження строку затримання громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 позивачем вказано відсутність співпраці з боку відповідача, неодержання інформації з країни громадянської належності та відсутність документів, необхідних для ідентифікації відповідача.

Разом з тим, як встановлено під час апеляційного провадження, 12.01.2019 громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 направив позивачу лист з повідомленням про бажання співпрацювати разом з копією паспорту серія BQ777638, виданого Державними органами Бангладеш 05.11.2017.

Таким чином, відповідач не відмовлявся співпрацювати під час процедури його ідентифікації і дослідженими документами, доданими до матеріалів справи, підтверджується його особа.

За змістом положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Відповідно до п. 113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява № 22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п. 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п. 1 (f).

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Відповідно до пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

З огляду на встановлені судами обставини справи та враховуючи те, що за чинним законодавством продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за наявності вичерпного переліку підстав, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки звернення до представництва держави походження іноземця стосовно його ідентифікації та не отримання належної відповіді не є підставою для продовження строку затримання, за умови співпраці такого громадянина з прикордонними та міграційними службами.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що позовні вимоги щодо продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1, який підлягає примусовому видворенню за межі України є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а отже рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29.01.2019 року у справі № 554/444/19 підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29.01.2019 року по справі № 554/444/19 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 25.03.2019 року