Справа № 741/347/17
Суддя: Бойко В. І.
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 741/347/17
2-а/729/1/19 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2019 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ніжинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати протиправним рішення УПФ України в Носівському районі № 51/03-69 від 18 січня 2017 року «Про відмову перерахунку пенсії»; зобовязати УПФ України в Носівському районі призначити їй пенсію у звязку з втратою годувальника з 16 червня 2016 року, виходячи із розміру 50% від фактично отримуваної її чоловіком ОСОБА_2 пенсії; зобовязати УПФ України в Носівському районі провести перерахунок пенсії у звязку із втратою годувальника, виходячи із розміру 50% від фактично отримуваної її чоловіком ОСОБА_2 пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 16 червня 2016 року; стягнути з УПФ України в Носівському районі судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. Обгрунтовує свої вимоги тим, що з 2 серпня 1999 року вона перебуває на обліку в УПФ України в Носівському районі та отримує пенсію за віком, розмір якої станом на 1 червня 2016 року становить 1 434 грн. Її чоловік ОСОБА_2 з 3 листопада 1998 року перебував на обліку в УПФ України в Носівському районі та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Станом на 1 червня 2016 року ОСОБА_2 отримував пенсію в розмірі 18 090,68 грн. 15 червня 2016 року її чоловік помер. 12 січня 2017 року вона звернулася до УПФ України в Носівському районі із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у звязку із втратою годувальника та здійснення відповідного перерахунку її розміру. 18 січня 2017 року УПФ України в Носівському районі прийняло рішення № 51/03-69, яким відмовило їй в перерахунку пенсії. Вона вважає рішення відповідача протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає, так як пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» були скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а тому починаючи з 1 червня 2015 року не здійснюється призначення пенсій відповідно до спеціального законодавства.

Суд розглядає справу за наявними у справі доказами у порядку письмового провадження без виклику сторін.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 21 грудня 2016 року «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» 31 березня 2017 року управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області приєдналося до Ніжинського обєднаного управління Пенсійного фонду України, відповідно правонаступником управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області є Ніжинське об'єднане управління Пенсійного фонду України, а отже і належним відповідачем.

У судовому засіданні встановлено, що з 2 серпня 1999 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ України в Носівському районі Чернігівської області та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією посвідчення (а.с. 17).

12 січня 2017 року позивач звернулася до УПФ України в Носівському районі Чернігівської області із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію у звязку із втратою годувальника, оскільки 15 червня 2016 року помер її чоловік ОСОБА_2, просила здійснити відповідний перерахунок пенсії.

Рішенням УПФ України в Носівському районі Чернігівської області № 51/03-69 від 18 січня 2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника та її перерахунку, оскільки пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» були скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 16; 17-18).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в УПФ України в Носівському районі Чернігівської області та отримував пенсію в розмірі, встановленому Законом України «Про прокуратуру», а саме в сумі 18 090,68 грн., що підтверджується копією довідки № 390 від 31 січня 2017 року (а.с. 13).

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями абз. 22 ст. 1 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сімї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сімї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, на час звернення позивача з відповідною заявою були чинними та підлягали застосуванню положення ч. 19 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014р. №1697-VI, згідно з якими пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Крім цього, на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII з 01.06.2015р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України Про прокуратуру» від 05.11.1991р. Положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VI цим законом не було скасовано, оскільки зазначений Закон набув чинності 15.07.2015р., тобто після прийняття Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.

За таких обставин, у даних правовідносинах необхідно застосовувати Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VI.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Зазначений принцип має враховуватися органами державної влади при встановленні розміру пенсій і в інших випадках призначення пенсій громадянам, що визначені законодавством як такі, потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через принцип юридичної визначеності, згідно якого остаточне рішення суду у справі не може піддаватися сумніву, навіть у разі зміни законодавства (п. 51, 52 рішення у справі "Рябих проти Росії" від 24.07.2003 р.). Крім цього, відповідно до роз'яснення Верховного Суду України N 1-5/400 від 14.07.2006 року, наданого на підставі листа Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у справі "Качко проти України", реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги.

Зазначений принцип поширюється не лише на рішення судів загальної, але й конституційної юрисдикції. Тобто, висловлена у вищевказаних рішеннях Конституційного Суду України правова позиція щодо неприпустимості обмеження розміру пенсій громадянам, що визначені законодавством як такі, потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, має враховуватися органами державної влади при прийнятті законодавчих актів.

Відповідно до п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Як встановлено судом, позивачка є непрацездатною, знаходилась на повному утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2, який отримував пенсію згідно Закону України Про прокуратуру, а, отже, в наявності усі передбачені законом вимоги для набуття нею права на призначення пенсії по втраті годувальника згідно ст. 86 Закону України Про прокуратуру.

Відмова відповідача стосовно не переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника є протиправною, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства.

Умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника визначено статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням положень ст.ст.36-38 вказаного вище закону, а також ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії у зв'язку з втратою годувальника призначаються із заробітку годувальника або із пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті (заробітну плату, чи пенсію).

В даних спірних правовідносинах при вирішенні питання про наявність підстав для перерахунку позивачу пенсії у звязку з втратою годувальника, працівника прокуратури, до позивача не можуть застосовуватися норми Закону України «Про прокуратуру», що визначають грошову винагороду діючих працівників прокуратури, оскільки пенсія по втраті годувальника, визначається у відповідності із Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення», її розмір залежить від заробітку годувальника або із пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Проте, перехід на пенсію у зв'язку із втратою годувальника не передбачає виникнення права у особи, яка не відноситься до суб'єктів, яким надано право на пенсію за спеціальним Законом (Законом України «Про прокуратуру»), на перерахунок пенсії згідно норм Закону України «Про прокуратуру» та з підстав, що надають право виключно працівникам прокуратури на здійснення перерахунку призначеної пенсії.

А відтак позивач, порядок пенсійного забезпечення якого врегульовано у відповідності із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», права на перерахунок пенсії по втраті годувальника з підстав, визначених спеціальним Законом (Законом України «Про прокуратуру») не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Оскільки, у даному випадку підлягають застосуванню положення ч. 19 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014р. №1697-VI, згідно з якими пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора, які були на його утриманні на момент смерті у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, тому суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судовий збір підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Ніжинського обєднаного УПФ України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 5-11, 160,173-182, 192-229, 243, 246, 250 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ніжинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області № 51/03-69 від 18 січня 2017 року «Про відмову перерахунку пенсії».

Зобовязати Ніжинське обєднане управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, пенсію у звязку з втратою годувальника - її чоловіка ОСОБА_2, який помер 15 червня 2016 року, на підставі ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% середньомісячного (чинного) його заробітку з 12 січня 2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Ніжинського обєднаного управління Пенсійного фонду України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.І. Бойко