Справа № 408/11317/18-а
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 408/11317/18-а

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1І.) до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не виплати пенсії починаючи з березня 2017 року по червень 2018 року;

- зобовязати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити пенсію, а саме з березня 2017 року по червень 2018 року позивачу негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати (а.с.22-27).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою, виданою управлінням праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 РДА № НОМЕР_1 від 24.01.2018 року. З 14 червня 2018 року перебуває на обліку в ОСОБА_2 відділі Біловодського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Луганської області смт. Мілове, як отримувач пенсії за віком. Відповідач нараховував позивачу пенсійне забезпечення та перераховував пенсію, починаючи з 20.07.2018 року на картковий рахунок № 2481 ТВБВ ОПЧ смт.Мілове вул.. Армійська, 1 Луганська область, відкритий на її імя в Державній установі ощадний банк України. Заборгованість з пенсії, яка склалася з березня 2017 року по червень 2018 року, на картковий рахунок позивача відповідачем зараховано не було, у звязку з чим позивач письмово звернулася до відповідача з вимогою зробити перерахунок пенсії на картковий рахунок. ОСОБА_2 відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №258/Т-14 від 31.10.2018 року позивач отримала відмову, посилаючись на відсутність фінансування та постанову Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 року, а саме суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються за умови окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України», який до наступного часу відсутній. Так з березня 2017 року по червень 2018 року пенсія позивачу виплачена не була. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, а тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 18.03.2019 за вхідним реєстраційним номером 14318/2019 надав відзив на позовну заяву від 18.03.2019 №1349/07-18 (а.с.47-50), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що позивач звернулась 24.01.2018 з заявою запросити її пенсійну справу з Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі та надала довідку ВПО від 24.01.2018 №. Пенсійну справу ОСОБА_1І, було поставлено на облік як внутрішньо переміщену особу у червні 2018 року. Пенсія виплачується з 01.07.2018 по теперішній час. Пенсія за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 відповідно до заяви ОСОБА_1 від 24.01.2018 нарахована на додаткову відомість та буде виплачена за умови фінансування. Виплату пенсії за минулий період, а саме з 01.04.2017 по 31.12.2017 буде здійснено після прийняття КМУ окремого порядку. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 25.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.35-36).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд дійшов наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, кв.КошевогоАДРЕСА_1 (а.с.28).

Відповідно до інформації зазначеної у посвідченні Серії ААБ №464596 позивачу призначено пенсію за віком (а.с.29).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 24.01.2018 №, тимчасовою адресою проживання/перебування є АДРЕСА_2 (а.с.30).

На виконання ухвали суду від 25.02.2019 Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 райдержадміністрації надало інформацію, що ОСОБА_1 звернулась до УПСЗН ОСОБА_2 РДА 24.01.2018 та отримала довідку внутрішньо переміщеної особи №463098 від 24.01.2018, термін дії довідки безстроковий (а.с.44).

24.01.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив запросити пенсійну справу з Правобережного ОУПФУ в м.Дніпрі, у звязку з переїздом на постійне/тимчасове місце проживання в смт.Мілове (а.с.56).

В матеріалах справи наявна заява позивача до відповідача, в якій просив належні суми пенсії перераховувати на поточний рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк» (а.с.60).

Відповідачем 24.01.2018 за №47 здійснено запит пенсійної справи до Правобережного ОУ ПФУ в м.Дніпрі (а.с.55).

Розпорядженням відповідача від 14.06.2018 №797 позивача взято на облік до ОСОБА_2 відділу Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з 01.04.2017 (а.с.51-52).

Відповідно до інформації, зазначеної у витягу з протоколу №45/113 від 30.01.2018 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам вирішено відновити ОСОБА_1 виплату пенсії (а.с.55).

Відповідно до розрахунку «відкладеної» доплати від 20.06.2018 за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 ОСОБА_1 не виплачено пенсію в сумі 19254,49 грн (а.с.64).

Також з протоколу індивідуального перерахунку від 20.06.2018 позивачу не виплачувалась пенсія з січня 2018 року по червень 2018 року (а.с.64).

З 01.07.2018 позивачу виплачується пенсія (а.с.62).

На звернення позивача від 31.10.2018 №258/Т-14 відповідачем надано відповідь, з якої вбачається, що 14 червня 2018 року електронна пенсійна справа поставлена на облік, пенсію було нараховано на основну відомість липня 2018 року через банківську установу AT «Ощадбанк», дата виплати 20 число. Пенсію за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року відповідно до заяви від 24.01.2018 року нараховано на додаткову відомість та буде виплачено за умови фінансування. Виплати суми пенсії за минулий період а саме: з 01.04.2017 року по 31.12.2017 року буде здійснено після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку (а.с.32).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії за минулі періоди, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу сталося не з вини пенсіонера, у звязку з чим суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на виплату їй пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Враховуючи, що право на виплату пенсії позивач набув, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.

Доводи відповідача про те, що виплата заборгованості позивачу буде здійснена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365, є неприйнятними, виходячи з наступного.

Так за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у Закон № 1058-IV з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених прав ОСОБА_1 вважає за необхідне зобов'язати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганській області виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за загальний період з 01.04.2017 по 30.06.2018.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу пенсії за період з 01.04.2017 по 30.06.2018 та таким чином пенсія позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 25.02.2019 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання адміністративного позову до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії (а.с.35-36).

Оскільки ухвалою суду від 25.02.2019 позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за загальний період з 01.04.2017 по 30.06.2018.

Зобовязати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (92800, Луганська область, Біловодський район, смт.Біловодськ, вул.Центральна, буд.77, ) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання: 94415, Луганська область, м.Молодогвардійськ, кв.КошевогоАДРЕСА_1) заборгованість з виплати пенсії за загальний період з 01.04.2017 по 30.06.2018.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_3