Справа № 464/9243/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2019 року

Київ

справа №464/9243/15-а

провадження №К/9901/22535/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Данилевич Н. А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Львові про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року, прийняту у складі головуючого судді Дулебка Н. І., та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Ніколіна В. В. (головуючий), Гінди О. М., Качмара В. Я.

І. Суть спору:

1. У листопаді 2015 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної служби МВС у м. Львові, в якому просив визнати незаконними дії інспектора щодо складання постанови від 13 листопада 2015 року серії ПС2 № 684239 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП), а постанову від 13 листопада 2015 року серії ПС2 № 684239 - протиправною та скасувати таку, а провадження у справі закрити.

2. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 13 листопада 2015 року о 16 год. 20 хв., керуючи автомобілем з реєстраційним номером НОМЕР_1, рухаючись по вул. М.Вороного у напрямку просп. Свободи у м. Львові, відчув слабкість і головну біль, унаслідок чого, а також у зв'язку з тим, що технічний стан транспортного засобу викликав занепокоєння, рухаючись по проспекту Свободи у м.Львові в напрямку площі Галицької, о 16 год. 30 хв. був змушений здійснити зупинку праворуч на дорозі на площі Галицькій. О 16 год. 38 хв. до автомобіля підійшов інспектор та запропонував надати документи для складання постанови у справі про адміністративне правопорушення. Ствердив, що здійснив вимушену зупинку на дорозі, відповідно до пункту 9.9 Правил дорожнього руху включив аварійну світлову сигналізацію, однак, знак аварійної зупинки не встановлювався, оскільки згідно з пунктом 9.10 Правил дорожнього руху у денний час доби оглядовість становила більше 100 м. Позивач уважає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП незаконною та необґрунтованою, оскільки відповідно до положень указаної статті суб'єктом правопорушення є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення. Однак, інспектором ОСОБА_2. не встановлено особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_1, на момент його зупинки та стоянки на пл. Галицькій у м. Львові, а його перебування в салоні автомобіля не могло вказувати на вчинення ним даного правопорушення. Крім цього, за твердженням позивача, інспектором поліції під час винесення постанови не досліджено в повному обсязі обставин справи про адміністративне правопорушення.

3. Відповідач позов не визнав. У запереченні проти позову наполягав на безпідставності останнього та просив відмовити в його задоволенні з огляду на законність і обґрунтованість спірної постанови.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. 13 листопада 2015 року інспектором роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_2 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 684239, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

5. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 13 листопада 2015 року о 16.38 год. на пл. Галицька, 15 у м. Львові, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку, не пов'язану із наданням переваги в русі на перехресті, чим порушив пункт 15.9 ґ Правил дорожнього руху.

6. Допитаний у суді першої інстанції інспектор ОСОБА_2 дав показання про те, що 13 листопада 2015 року здійснював патрулювання пл. Міцкевича у м. Львові та прилеглих до такої вулиць. О 16.36 год. було виявлено автомобіль НОМЕР_1, що зупинився на перехресті, підійшовши до водія, останній пояснив, що очікує дружину. Зазначив, що водій, здійснивши таку зупинку, мав би ввімкнути світлову аварійну сигналізацію та виставити знак аварійної зупинки у разі виявлення технічної несправності транспортного засобу, однак, таку сигналізацію ввімкнено лише після того, як він наблизився до вказаного автомобіля. Про те, що така зупинка є вимушеною, позивач повідомив під час складання постанови. Вказав, що керувався Інструкцією з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 7 листопада 2015 року. Крім цього, зазначив, що інших бланків постанов у нього не було, використаний бланк є чинним. Після винесення постанови про адміністративне правопорушення роз'яснив водію право на оскарження такої постанови, усіх прав, передбачених статтею 268 КУпАП, ним роз'яснено не було.

7. В аспекті предмету доказування суд апеляційної інстанції також установив, що вказані обставини підтверджуються відеозаписом, знятим відеотехнікою інспектора.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

8. Сихівський районний суд м. Львова постановою від 16 грудня 2015 року позов задовольнив частково: постанову серії ПС2 № 684239 від 13 листопада 2015 року, винесену інспектором поліції ОСОБА_2., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП скасував і надіслав справу на новий розгляд.

9. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із наявності розбіжностей у часі скоєння правопорушення та неповноти роз'яснення інспектором прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності, що, за висновком суду першої інстанції, не дозволяє суду вирішити адміністративний позов у частині встановлення наявності чи відсутності у діях позивача правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

10. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 7 лютого 2017 року скасував постанову Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року та прийняв нову, якою в позові ОСОБА_1 відмовив.

11. Таке своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував доведеністю факту скоєння позивачем спірного правопорушення.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

12. Позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.

13. У скарзі позивач просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його резолютивну частину відповідно до заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

V. Джерела права й акти їх застосування

14. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

16. Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

17. За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

18. Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

19. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

20. Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

21. Відповідно до пункту 15.1, 15.2 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

22. За змістом підпункту «ґ» пункту 15.5 ПДЗ зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

VI. Висновок Верховного Суду

23. Аналіз обставин справи, установлених судом апеляційної інстанції на підставі дослідження доказів у їх взаємному зв'язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, дає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах вини позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

24. Відтак, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення рішення про відмову в позові.

25. Доводи касаційної скарги, які зводяться виключно до переоцінки встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, вказаних висновків не спростовують.

26. При цьому в силу вимог частин першої, другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

27. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

28. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

VII. Судові витрати

29. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2017 року у справі № 464/9243/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Н. А. Данилевич