Справа № 815/6832/15
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2019 року

Київ

справа №815/6832/15

адміністративне провадження №К/9901/7706/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду у складі судді Стеценко О.О. від 21 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Шляхтицького О.І., Запорожана Д.В., Романішина В.Л. від 30 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, відповідач), у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Фонду щодо незатвердження реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк»), які мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду, до якого включено ОСОБА_2 на підставі договору № 30023607 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, вклад «Постійний клієнт», укладеного 16 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Імексбанк»;

зобов'язати Фонд затвердити реєстр вкладників АТ «Імексбанк», які мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду, до якого включено ОСОБА_2 на підставі договору № 30023607 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року вклад «Постійний клієнт» від 16 січня 2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на момент звернення позивача до суду, незважаючи на лист Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» та надання уточненого переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», до якого внесено також і позивача, відповідачем не включено ОСОБА_2 до реєстру вкладників, які мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду. Позивач вважає, що відповідач грубо порушує вимоги законодавства та безпідставно ухиляється від затвердження реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», що мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду, до якого включено позивача, та виплати гарантованого відшкодування за вкладом.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом, у відповідача був відсутній як обов'язок, так і законодавчо визначені підстави для включення позивача до Загальному реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду за вкладами у ПАТ «Імексбанк», оскільки позивач не був включений Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду за вкладами у ПАТ «Імексбанк».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 19 грудня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 815/6832/15 витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2019 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року у справі № 815/6832/15.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16 січня 2015 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського рахунку № 30023607 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, вклад «Постійний клієнт» від 16 січня 2015 року на суму 12000 доларів США з процентною ставкою 6% річних строком на 3 місяці з датою повернення вкладу 21 квітня 2015 року.

Постановою Правління Національного банку України № 50 від 26 січня 2015 року ПАТ «Імексбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

26 січня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 16 про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк», яким було розпочато процедуру виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку, запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 27 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року включно та призначено Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Імексбанк» Северина Ю.П.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 84 від 23 квітня 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк» та повноваження Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк» Северина Ю.П. продовжено до 26 червня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 330 від 21 травня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 105 від 27 травня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Северина Ю.П. строком на 1 рік: з 27 травня 2015 року до 26 травня 2016 року включно.

15 травня 2015 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Северина Ю.П. із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, проте відповіді не отримав.

20 липня 2015 року позивач звернувся до Фонду із заявою про включення його до Загального реєстру вкладників або реєстру переказів вкладникам, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та просив здійснити виплату гарантованої суми через банк агент.

За результатом розгляду вказаної заяви позивач отримав відповідь № 02-036-350-2/15 від 29 вересня 2015 року, в якій зазначено, що виплати вкладникам ПАТ «Імексбанк» здійснюються на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначеним листом позивача повідомлено, що в переліку вкладників, що був переданий до Фонду гарантування Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк», інформація про вклади позивача відсутня та рекомендовано для вирішення поставленого питання по суті звернутися до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк».

22 вересня 2015 року Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» складено та направлено до Фонду обґрунтування № 6009 «Про внесення змін до переліку вкладників АТ «Імексбанк», що мають право на отримання сум гарантованого відшкодування. Відповідно до вказаного обґрунтування Уповноважена особа Фонду просить Фонд внести зміни до Переліку вкладників, що мають право на отримання сум гарантованого відшкодування.

Незважаючи на лист Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» та надання уточненого переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», відповідачем так і не включено позивача до реєстру вкладників, які мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що з листа Уповноваженої особи Ф на ліквідацію АТ «Імексбанк» № 6009 від 22 вересня 2015 року, відповіді на адвокатський запит Уповноваженої особи Фонду № 1194 від 02 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду, та подано вказаний перелік на затвердження Фонду. Відтак, вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб правових підстав для включення позивача до Загального реєстру вкладників та виплати їй гарантованої суми відшкодування є помилковими.

Також скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки не витребувано у відповідача та Уповноваженої особи Фонду та не досліджено письмових документів, які підтверджують або спростовують факт включення Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, а враховані лише заперечення та письмові пояснення відповідача та Уповноваженої особи Фонду.

Крім того, скаржник наголошує, що станом на дату звернення до суду касаційної інстанції із цією касаційною скаргою суму відшкодування за вкладом не отримано, не зважаючи на те, що листом Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» від 02 березня 2016 року № 1194 (відповідь на адвокатський запит) повідомлено, що ОСОБА_2 включено до переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок Фонду та рекомендовано звернутися до Фонду для отримання відшкодування, а листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 березня 2016 року підтверджено отримання Фондом 24 лютого 2016 року змін до переліку вкладників, до якого включено у тому числі ОСОБА_2, та повідомлено, що Фондом проводяться дії щодо затвердження переліку та відшкодування коштів за вкладом (минуло більше 9 місяців).

Від учасників справи відзиву або заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_8 не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, Закон № 4452-VI пов'язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу (рахунку) за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, на дату прийняття постанови Правління Національного банку України № 50 від 26 січня 2015 року про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних, на банківському рахунку ОСОБА_2, відкритому відповідно до договору від 16 січня 2015 року, знаходилась сума 12000 доларів США (еквівалент 189720 грн).

Разом з тим, Уповноваженою особою Фонду позивача не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування фізичних осіб, відповідно Фондом не включено ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок Фонду.

Судами першої та апеляційної інстанцій зі змісту відповіді Уповноваженої особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» від 02 березня 2016 року № 1194 також встановлено, що Уповноваженою особою Фонду включено ОСОБА_2 до переліку вкладників АТ «Імексбанк», які мають право на гарантоване відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду. У згаданій відповіді також зазначено, що залишок коштів на депозитному рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 складає 12000 дол. США та залишок коштів по відсоткам складає 50,06 дол. США. Для отримання суми відшкодування рекомендовано звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 березня 2016 року, поданим до суду на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року про витребування доказів, підтверджено отримання Фондом 24 лютого 2016 року змін до переліку вкладників, до якого включено у тому числі ОСОБА_2, та повідомлено, що Фондом проводяться дії щодо затвердження переліку та відшкодування коштів за вкладом.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку про безпідставність адміністративного позову та відмовили у його задоволенні. Разом з тим, колегія суддів вважає такий висновок передчасним, у зв'язку із наступним.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок здійснення відшкодування визначено Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за № 1548/21860 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Положення № 14).

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення № 14 Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (далі - Загальний Реєстр). Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях. Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру. Тобто, перелік вкладників, який складається уповноваженою особою Фонду, по суті має характер попереднього документу, який надалі, у формі Загального реєстру, затверджується Фондом.

Відповідно до пункту 6 розділу 3 Положення № 14 протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Отже, Уповноважена особа Фонду має надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 вересня 2015 року Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» подано до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення № 6009 «Про внесення змін до переліку вкладників АТ «Імексбанк», що мають право на отримання сум гарантованого відшкодування», відповідно до якого до переліку включено й ОСОБА_2 Вказане рішення було повернуто Фондом на доопрацювання.

18 січня 2016 року Уповноваженою особою Фонду подано зміни до переліку вкладників, до якого включено позивача, які 24 лютого 2016 року передано на затвердження Виконавчій дирекції Фонду.

Протягом вказаного періоду Уповноважена особа Фонду або Фонд не повідомляли ОСОБА_2 про причини невключення її до Загального реєстру вкладників та невідшкодування суми вкладу. На заяву ОСОБА_2 від 20 липня 2015 року про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ «Імексбанк», адресованої Фонду, жодної відповіді не надано.

Разом з тим, Законом № 4452-VI встановлено такі строки затвердження Загального реєстру та виплати гарантованої суми відшкодування: протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників (частина п'ята статті 27); Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина перша статті 28).

Положенням № 14 також визначено, що протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Перелік (абзац другий пункту 2 розділу IV).

Однак, суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки порушенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, визначених вище строків, затвердження Загального реєстру вкладників (після поданих 18 січня 2016 року Уповноваженою особою Фонду змін до переліку), розгляду заяви ОСОБА_2 про виплату гарантованої суми відшкодування (20 липня 2015 року), що призвело до прийняття судового рішення, яке не відповідає Закону.

Суд також враховує, що на дату подання касаційної скарги (19 грудня 2016 року) рішення Фонду по заяві ОСОБА_2 про відшкодування гарантованої суми за вкладом у ПАТ «Імексбанк» не прийнято.

Оскільки Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» внесено зміни до переліку вкладників, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок ФГВФО, відповідно до яких до переліку включено також позивача, та подано такі зміни до Фонду, нерозгляд заяви ОСОБА_2 про виплату гарантованої суми відшкодування та не надання своєчасної відповіді за цією заявою, є протиправною бездіяльністю Фонду.

Аналогічна правова позиція стосовно застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах щодо реалізації права на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду, на підставі змін до Переліку вкладників АТ «Імексбанк», міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 815/1925/17.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому частиною третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, суд не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

У зв'язку з вищезазначеним, найбільш ефективним способом захисту порушеного права у справі, що розглядається, є зобов'язання розглянути заяву ОСОБА_2 про відшкодування Фондом гарантованої суми вкладу повторно.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов'язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв'язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, № 68385/10 та № 71378/10).

Стосовно забезпечення ефективного судового захисту статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що касаційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково, зобов'язавши відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 з прийняттям мотивованого рішення за наслідками такого розгляду.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо нерозгляду заяви ОСОБА_2 від 20 липня 2015 року про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Імексбанк», який відкрито відповідно до договору № 30023607 від 16 січня 2015 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року.

Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 20 липня 2015 року про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Імексбанк», який відкрито відповідно до договору № 30023607 від 16 січня 2015 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, та прийняти мотивоване рішення у встановлені законодавством строки.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко