Справа № 0440/6126/18
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6126/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.

за участю сторін (представників): позивача Леонтенко Л.О., відповідача Лейченко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року (суддя Неклеса О.М.) в адміністративній справі №0440/6126/18 за позовом Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області" до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області" звернулося з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-651/268/АВ/ТД-ФС/368 від 21.06.2018 р., - судові витрати по справі покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що цивільно-правові договори позивача з гр. ОСОБА_3 не передбачають умов дотримання останньою правил внутрішнього трудового розпорядку установи, такі договори не мають ознак трудового договору у розумінні ст.ст.21, 24 КЗпП України, а мають ознаки договору підряду. Висновок інспектора праці про те, що гр. ОСОБА_3 не є фізичною особою-підприємцем і тому не може надавати послуги є надуманим і таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки згідно норм Цивільного кодексу України стороною договору може виступати також фізична особа. Відносини між позивачем та гр. ОСОБА_3 мають суто цивільно-правовий характер і не можуть тлумачитись як трудові відносини, а тому не мали оформлюватись трудовим договором. Окремо зазначив, що 20.06.2018 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області розглядалась справа №184/1029/18 про притягнення до адміністративної відповідальності головного лікаря КЗ «ЦПМСДП», за результатами розгляду цієї справи встановлена відсутність неправомірних дій (бездіяльності) з боку головного лікаря КЗ «ЦПМСДП», пов'язаних із оформленням цивільно-правових відносин з громадянкою ОСОБА_3, а також встановлено, що неправомірних дій по відношенню до громадянки ОСОБА_3 головний лікар КЗ «ЦПМСДП» не вчиняв. Також зауважив, що у своїй постанові Держпраці зазначає, що штраф був нарахований за «порушення», які нібито «вчинялись» установою починаючи з 03.01.2017 року, тобто застосований у червні 2018 року штраф був нарахований з перевищенням строків, встановлених статтею 250 ГК України, що свідчить про системний характер порушення відповідачем прав та інтересів позивача. На підставі наведеного вважає, що застосування до КЗ «ЦПМСДП» штрафної санкції за ніби-то вчинене правопорушення при оформленні цивільно-правових відносин з громадянкою ОСОБА_3 є безпідставним і незаконним, що надає позивачу право на цей позов, а суду надає можливість відновити права та інтереси позивача, порушені неправомірним рішенням (постановою) Держпраці.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано всіх доводів та доказів відповідача, що предметом укладеного позивачем цивільно-правового договору є процес праці, а не її кінцевий результат, систематичність та постійність виконуємих робіт/послуг, а тому по своїй суті мають ознаки трудових. Санкції накладені відповідно до норм чинного законодавства. Посилання на рішення у справі №184/1029/18 є безпідставним, оскільки в ньому вирішувалась питання щодо адміністративного правопорушення у діях посадової особи позивача, тоді як у цій справі вирішується питання щодо притягнення юридичної особи до фінансової відповідальності передбаченої Кодексом законів про працю України.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить висновку, що зазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що в період з 23.05.2018 р. по 24.05.2018 р. інспектором Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було здійснено інспекційне відвідування Комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Покров" (нині - Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області"), за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ДН- 651/268/АВ від 24 травня 2018 року.

За результатами інспекційного відвідування відповідачем встановлено, що виконувана громадянкою ОСОБА_3 робота за цивільно-правовими договорами №02 від 03.01.2017 р. та №1 від 02.01.2018 р. підміняла роботу інженера-електромеханіка, оскільки викладені в цивільно-правових договорах роботи мають системний та постійний характер контролю за енергетичним обладнанням і електромережами, що є порушенням ч.3 ст.24 КЗпП України. При цьому ОСОБА_3 не є фізичною особою підприємцем і тому не може надавати послуги. Встановлено, що з гр.ОСОБА_3 не було укладено трудовий договір, що свідчить про порушення ч.1 ст.21 КЗпП України. Також, Комунальний заклад "Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Покров" не подав повідомлення про прийняття на роботу гр.ОСОБА_3 до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку.

24 травня 2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення №ДН-651/286/АВ/П/ПТ, в якому було визначено, що відповідальний за вказані порушення вимог трудового законодавства внаслідок невиконання вимог ч.1 ст.21 КЗпП України та ч.1 і ч.3 ст.24 КЗпП України є головний лікар Комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Покров" ОСОБА_5, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно вимог ч.3 ст.41 КУпАП.

За результатами розгляду справи №184/1029/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, прийнято постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської від 20.06.2018 року, якою провадження по справі закрито за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 03.07.2018 року.

21 червня 2018 року начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області у відповідності до п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р. № 509 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-651/268/АВ/ТД-ФС/368, якою на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України на позивача накладено штраф у розмірі 111 690, 00 гривень.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що висновки Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про порушення позивачем вимог частини 1 та 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України є помилковими, а тому прийнята на підстави цих висновків постанова за № ДН-651/268/АВ/ТД-ФС/368 від 21.06.2018 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

В п.1 оскаржуваного припису зазначено про порушення вимог ч.1 та 3 статті 24 КЗпП України, яке полягало в тому, що позивачем здійснено допуск працівників до роботи без оформлення трудових договорів.

Так, перевіркою встановлено, що 03 січня 2017 року між Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Покров», в особі головного лікаря ОСОБА_6, було укладено цивільно-правовий договір №02 із громадянкою ОСОБА_3.

02 січня 2018 року між Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Покров», в особі головного лікаря ОСОБА_6, було укладено цивільно-правовий договір №1 із громадянкою ОСОБА_3.

Зі змісту вказаних договорів п.1.1. вбачається, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботи інженера-електромеханіка, тобто відповідальної за електрогосподарство закладу, а саме:

- забезпечує надійну, економну та безпечну роботу електроустановок лікарні;

-розробляє і своєчасно проводить ремонт енергетичного обладнання та електромереж;

-бачить систематичний контроль за графіком потужності лікарні і режиму електроспоживання, установленого енергосистемою;

- веде облік використаної електроенергії;

- укладає договори з електропостачальною організацією;

- своєчасно подає згідно встановленої форми звіт підприємству «Електронагляд»;

- виконує приписи Енергонагляду у встановлені терміни;

- веде технічну документацію;

-проводить навчання, інструктування і періодичну перевірку знань персоналу енергослужби та працівників лікарні.

Згідно з п.2.2 Договорів, розрахунок за надані роботи здійснюється на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт, що підписаний стороною.

Пунктом 2.5 Договору зазначено, що кошти за надані послуги за Договором перераховуються Змовником на розрахунковий рахунок Виконавця в повному обсязі один раз на місяць. У відповідності до Положення про премії Виконавцеві може виплачуватись премія.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як вбачається з наведених вище цивільно-правових договорів про надання послуг, укладених позивачем з фізичною особою ОСОБА_3, предметом останніх є послуги г інженера - електромеханіка та несе відповідальність за електрогосподарство закладу..

Так, предметом укладених договорів позивача з фізичною особою ОСОБА_3 є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізична особа ОСОБА_3повинна була виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов'язання виконувати роботи (надавати послуги).

В самих договорах не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, лише визначено перелік завдань роботи.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що фізична особа ОСОБА_3 працювала більше року, з продовженням цивільного-правового договору та працює по теперішній час, що свідчить про тривалий та постійній характер виконуваних робіт.

Також, судова колегія зазначає, що Пунктом 2.5 Договору зазначено, що кошти за надані послуги за Договором перераховуються Змовником на розрахунковий рахунок Виконавця в повному обсязі один раз на місяць. У відповідності до Положення про премії Виконавцеві може виплачуватись премія.

Однак цивільно-правовим договором повинно бути визначено те, що працівник буде робити, саме виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці та отримання виконавцем певного матеріального результату. Укладання такого договору позбавляє права найманого працівника на обов'язкові елементи нормативно-правових актів трудового законодавства, у тому числі право на одержання премії, щорічної відпустки, тощо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, вважає правомірним висновок відповідача про порушення позивачем ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України, оскільки зазначений працівник фактично допущений до роботи без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509 (далі по тексту - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з п. 8 Порядку № 590, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Аналізуючи встановлені обставини справи, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов'язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу дотримано вимоги Порядку № 509, а отже постанова від 21.06.2018 року № ДН-651/268/АВ/ТД-ФС/368 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 111 690,00 на підставі абз.2 частини другої статті 265 КЗпП України є правомірною, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій та рішень, в той час, як доводи позивача не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частини третьої ст.242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року в адміністративній справі №0440/6126/18 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області" до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.03.2019 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва