Справа № 280/218/19
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
15 березня 2019 року Справа № 280/218/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження за позовною заявою: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн: НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
14 січня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 9 протоколу засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №122 від грудня 2018 року щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язати відповідача призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, станом на 24.11.2014.
Ухвалою суду від 28 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, в процесі підготовчого провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання по справі на 26.02.2019 без виклику сторін.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Обґрунтування позовних вимог викладено у позовній заяві. Зокрема зазначено, що позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Однак, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла протокольно оформлене рішення №122 щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності з посиланням на те, що заявник звернувся понад трирічний термін після встановлення інвалідності та не надано документ, що свідчить про причини та обставини отриманого поранення. Таке рішення не відповідає вимогам Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". З наданих позивачем до комісії документів вбачається, що позивач проходив військову службу та має статус інваліда війни. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку із чим посилаючись на приписи ст. 16, 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" просить позов задовольнити повністю.
Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позов від 18.02.2018 (вх. №6383). Відповідачем зазначено, що оскільки позивач не виконав вимоги Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, та не надав документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, підстав для призначення допомоги не має. Вважає дії Міністерства оборони України правомірними та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, обставини якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що в період часу із 16.10.1979 по 30.12.1981 ОСОБА_1 проходив військову службу, що підтверджується військовим білетом с. НОМЕР_2 , в складі діючої армії у період бойових дій в складі військової частини в/ч пп НОМЕР_3 на території Афганістан в період з 24.02.1980 по 24.06.1980, що підтверджується довідкою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2013 №116.
Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №1901 від 06.08.2013) вогнепальні осколкові поранення голови, правої нижньої кінцівки (контузія головного мозку в 1980 році) рядового у відставці ОСОБА_1 , 1961 року народження, наслідком яких рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №1345/Ж від 05.08.2013 Київського міського клінічного бюро СМЕ, які у подальшому призвели до захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
У зв`язку з пораненням, та захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків в/служби при перебуванні в країнах, де відбувалися військові дії, позивачу рішенням МСЕК серії 10 ААБ №481200 від 06.11.2013 року встановлена третя група інвалідності на строк до 01.12.2014.
Віповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0280733 позивачу повторно призначено третю групу інвалідності безстроково.
13.01.2017 позивач звернувся до ПОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, виплата якої передбачена Законом № 2011-XII.
Листом від 18.12.2018 за вих.. №1830/с на адресу позивача направлено копію протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва аббо інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №122 від грудня 2018 року. Відповідно до змісту вказаного Витягу з протоколу, ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п.6 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2013 році, а також пудпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів україни від 28.05.2008 №499, було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок заховрюювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. ОСОБА_1 інвалідність встановлена понад 3-місячний термін. Також заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставии поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги …., затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 06.08.2013 №1901, який подано разом з іншими документами, не є документом, що свідчить про обставини поранення.
Не погодившись з вказаним висновком позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Приходячи до висновку про скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів керується положеннями частини 5 ст. 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.06.2017 по справі № 750/5074/17 (адміністративне провадження № К/9901/44751/18) відійшов від правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 276/322/17 (№ К/9901/2174/17), та зазначив наступне.
Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону, що була чинною на час звернення позивача із заявою про виплату йому такої допомоги ) визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).
Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
При цьому, пунктом 2 наведеної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 року № 1331;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Питання про призначення йому одноразової грошової допомоги розглядалось відповідно до підпункту 3 пункту 6 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, оскільки він проходив строкову військову службу: «військовослужбовцю строкової служби, військовозобов 'язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов 'язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві...»
Аналогічна норма міститься і в пункті 6 частини 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»: «встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві... »
Позивач був звільнений з військової служби в 30.12.1980 (про що зазначено в наданому військовому квитку військовослужбовця строкової служби), а інвалідність встановлена 06.11.2013.
На час звернення позивача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги вказані норми діяли.
Важливою умовою для правильного тлумачення норм статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 цього ж Закону існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Таким чином, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
Частиною першою ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, суд зазначає, що моментом виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення йому інвалідності, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи. (06.11.2013).
Суд зазначає, що рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, з питання виплати такої допомоги позивачу від грудня 2018 року за № 122 (п. 9 протоколу), відповідає п. 6 Порядку № 975.
Таким чином, суд дійшов висновку щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірах, встановлених ст. 16-2 Закону №2011-XII, в редакції Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та в редакції Закону України від 06.04.2017 №2004-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки інвалідність позивачу була встановлена рішенням компетентного органу до набрання чинності означеними Законами.
Пунктом 2 розділу П Прикінцеві положення Закону України від 06.04.2017 року № 2004-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 07.05.2017 року, встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.
З урахуванням означеного правового висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17, а також встановлених обставин у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн: НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 15 березня 2019 року

Суддя О.О.Артоуз