Справа № 2040/5591/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 р. Справа № 2040/5591/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018, повний текст складено 25.09.18 по справі № 2040/5591/18

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту захисту економіки Національної поліції України

про стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за витратами під час відрядження з 25.09.2017 року по 25.01.2018 року в сумі 33110,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 року задоволено позов.

Стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за витратами під час стажування (відрядження) з 25.09.2017 року по 25.01.2018 року в сумі 33110,00 грн.

Департамент захисту економіки Національної поліції України (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог посилається на те, що позивач був направлений не у відрядження, а для проходження стажування, як виду післядипломної освіти, у зв'язку з чим коштами на відрядження не фінансувався. Такі твердження відповідач обґрунтовує тим, що позивач був направлений не у навчальний заклад, а у підрозділ Національної поліції, не брав участі у заходах, для яких зазвичай поліцейські відправляються у службові відрядження, а саме у проведенні конференцій, семінарів та інших заходів, не проводив навчання працівників органів поліції, а лише проходив стажування. Також апелянт зазначив, що про те, що позивач не перебував у відрядженні свідчить та обставина, що термін стажування становив 106 днів, а розмір фінансування відрядження обмежений 60 днями.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

На підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в Національній поліції на посаді оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 (м. Харків) управління захисту економіки в Харківській області.

21.09.2017 року відповідачем прийнято наказ Про організацію стажування працівників ДЗЕ №1010, в преамбулі якого зазначено, що вказаний наказ прийнято відповідно до вимог статті 75 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580 VIII) та розділу IX Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затвердженого наказом МВС від 24.12.2015 року № 1625, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.01.2016 року за № 76/28206, з метою формування і закріплення на практиці професійних знань, умінь, навичок, а також перевірки ділових якостей поліцейських (а.с. 45-48).

Підпунктом 2 пунктом 1 вказаного наказу наказано відрядити для проходження стажування з 25 вересня 2017 року до 25 січня 2018 року до управління захисту економіки в Луганській області капітана поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 (м. Харків) управління захисту економіки в Харківській області.

22.09.2017 року ознайомлено позивача з вказаним наказом, про що свідчить підпис позивача.

Позивач отримав посвідчення про відрядження №253 від 22.09.2017 року за підписом т.в.о. начальника УЗЕ в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України (а.с. 17).

У звязку із тим, що на підставі Наказу Департаменту захисту економіки №280 о/с від 11.09.2017 року, з 25.09.2017 року по 12.10.2017 року позивач знаходився у щорічній відпустці, до Управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України прибув 12.10.2017 року, отже фактична дата початку його відрядження 12.10.2017 року.

Після закінчення відрядження 25.01.2018 року позивач прибув до Управління захисту економіки в Харківській області та надав посвідчення про відрядження, де були поставлені відповідні відмітки.

Позивачем, за наслідками відрядження 29.01.2018 року було надано звіт про використання коштів згідно вимог наказу Міністерства фінансів України № 841 від 28.09.2015 року на загальну суму 33110,00 грн.

08.02.2018 року листом відповідача № 1620/39/03-2018 ОСОБА_1 були повернуті документи щодо звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, без виконання з тих підстав, що стажування поліцейських не є службовим відрядженням, строк якого не може перевищувати в межах України 30 календарних днів. Разом з тим, відповідач посилався на пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та пункт 3 Інструкції про службові відрядження поліцейських в межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 року № 672 (а.с. 53).

Позивач, вважаючи порушеними свої права щодо не виплати йому грошової компенсації за витратами під час відрядження, звернувся до суду за захистом своїх права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, перебуваючи на стажуванні, виконував наказ відповідача Про організацію стажування працівників ДЗЕ №1010 від 21.09.2017 року. Отже, стажування (як вид післядипломної освіти) є формою виконання завдання з метою набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов'язків певної професійної діяльності або галузі знань. Позивач був позбавлений права не виконувати рішення керівництва про відрядження та не міг уникнути витрат під час відрядження. З урахуванням того, що фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума витрат у розмірі 33110,00 грн., яка підтверджена позивачем, має бути відшкодована відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про Національну поліцію» післядипломна освіта поліцейських здійснюється на загальних засадах, визначених Законом України "Про вищу освіту", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, і складається з: спеціалізації; перепідготовки; підвищення кваліфікації; стажування.

За приписами п. 7 розділу 1, п. п. 1, 4 розділу ІІІ «Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24.12.2015 року № 1625 (далі - Положення № 1625), одним із видів післядипломної освіти є стажування - набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов'язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Тривалість навчання в системі післядипломної освіти визначається відповідно до навчальних планів та програм і встановлюється навчальним закладом, органом поліції, підприємством, установою, організацією, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься навчання, відповідно до законодавства за погодженням із замовником.

Фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з п. п. 2, 3 розділу І «Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 року № 672 (далі - Інструкція № 672), службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов'язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби. Основними завданнями службових відряджень є, зокрема, участь у проведенні нарад, конференцій, семінарів та інших заходів; навчання працівників органів (підрозділів) поліції.

Відповідно до п. 2 розділу II Інструкції № 672 строк відрядження не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, але з дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов'язки строк відрядження може бути продовжено, при цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів. Строк відрядження поліцейських, направлених на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів, не повинен перевищувати строку такого навчання.

За приписами п. п. 1, 3, 4, 8 розділу ІІІ Інструкції № 672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження» (далі - картка АІС «Відрядження») (додаток 1), які оформлюються відрядженою особою. Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження. На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер. Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється. Посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою. Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов'язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу. Усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Таким чином, Інструкцією № 672 чітко передбачено, що поліцейські направляються у відрядження, зокрема, на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів. В свою чергу, перепідготовка, підвищення кваліфікації, стажування відповідно до норм Закону України «Про Національну поліцію» і Положення № 1625 є видами післядипломної освіти поліцейських.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, відповідно до наведених вище норм ОСОБА_1 видано посвідчення про відрядження №253 від 22.09.2017 року, згідно з яким строк відрядження позивача становив 106 днів.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 у даному випадку було відправлено саме у відрядження.

При цьому, позивач, перебуваючи на стажуванні, виконував наказ начальника Департамент захисту економіки Національної поліції України 21.09.2017 року Про організацію стажування працівників ДЗЕ №1010 і не мав права не виконувати рішення керівництва про відрядження та, відповідно, не міг уникнути витрат під час відрядження.

Доводи апелянта про те, що позивач був направлений не у навчальний заклад, а у підрозділ Національної поліції, не брав участі у заходах, для яких зазвичай поліцейські відправляються у службові відрядження, а саме у проведенні конференцій, семінарів та інших заходів, не проводив навчання працівників органів поліції, на думку колегії суддів, не спростовують зазначених вище висновків, оскільки місце та форма проходження стажування поліцейським не має визначального значення для встановлення факту відрядження.

Також, доводи апелянта про те, що термін стажування позивача становив 106 днів, а розмір фінансування відрядження обмежений 60 днями, колегія суддів вважає безпідставними і не бере до уваги, оскільки пунктом 2 розділу II Інструкції № 672 встановлено, що строк відрядження поліцейських, направлених на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів, не повинен перевищувати строку такого навчання.

Тобто у разі направлення поліцейського для перепідготовки, підвищення кваліфікації чи інших видів післядипломної освіти, строк відрядження встановлюється в межах строку навчання і у спірному випадку такий строк не був перевищений.

Також, колегія суддів враховує, що Департамент захисту економіки Національної поліції України не надав жодних пояснень та обґрунтувань чому ОСОБА_1 було видано посвідчення про відрядження, хоча відповідач стверджує, що перебування позивача на стажуванні в Луганській області не було відрядженням.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІІ Інструкції № 672 витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.03.1998 року за № 218/2658.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 встановлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються: 1) витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 672 передбачено, що фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби. Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою. У разі відсутності відміток про вибуття з місця постійної служби, прибуття у відрядження та повернення з відрядження добові витрати не відшкодовуються.

Як вірно встановив суд першої інстанції, понесені позивачем витрати в сумі 33110 грн. за період з 12.10.2017 року по 25.01.2018 року підтверджуються належним чином оформленими та достатніми документами, копії яких є в матеріалах справи, а саме: талону посвідчення про відрядження №253 від 22.09.2017 року, посвідчення про відрядження №253 від 22.09.2017 року, картки АІС Відрядження, звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП-0000083, №НП-0000084, №НП-0000085, №НП-0000001, платіжні доручення №67, №70, №71, №73, рахунки-фактури №НП-0000075, №НП-0000076, №НП-0000077, №НП-0000001, квитанції до прибуткового касового ордеру №69, №1, виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва платника єдиного податку, довідки про взяття на облік платника податків, витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Як вбачається зі звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, позивачем витрачено кошти в сумі 33110,00 грн., з яких добові 6360,0 грн., проживання за жовтень 2017 р. в кількості 20 діб 5000,00 грн., проживання за листопад 2017 р. в кількості 30 діб 7500,0 грн., проживання за грудень 2017 р. в кількості 31 доба 7750,0 грн., проживання за січень 2018 р. в кількості 26 діб 6500,0 грн. (зворотний бік а.с. 18)

Таким чином, враховуючи, що факт проходження ОСОБА_1 стажування та понесення ним витрат в період стажування підтверджено документально, фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що сума понесених позивачем витрат у розмірі 33110 грн. повинна бути відшкодована Департаментом захисту економіки Національної поліції України.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання Департаменту захисту економіки Національної поліції України на те, що позивач отримав за час стажування премію на 6679,36 грн. більше в порівнянні з іншими оперуповноваженими Департаменту, які не були направлені на стажування, що свідчить про додаткове фінансування позивача у звязку з направленням його на стажування в іншу місцевість, правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки преміювання працівників та відшкодування витрат на відрядження не є тотожними поняттями, регулюють різний предмет взаємовідносин та не можуть підміняти однин одного.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями ст. 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 по справі № 2040/5591/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4