Справа № 215/5037/18(2-а/215/195/18)
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 березня 2019 року

Київ

справа №215/5037/18(2-а/215/195/18)

адміністративне провадження №К/9901/7325/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желтобрюх І.Л.,

суддів - Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 у справі №215/5037/18(2-а/215/195/18) за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.11.2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху у зв'язку з її невідповідністю вимогам статті 296 КАС України, а саме у зв'язку з не сплатою судового збору та незазначенням найменування суду першої інстанції, що ухвалив рішення. Виявлені недоліки запропоновано усунути протягом десяти днів з моменту отримання даної ухвали.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, а апеляційну скаргу повернуто.

Вважаючи таке судове рішення суду апеляційної інстанції ухваленим із порушенням вимог процесуального закону, позивач оскаржив його в касаційному порядку.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Постановляючи ухвалу від 15.01.2019 року, апеляційний суд виходив з того, що станом на час постановлення цієї ухвали строк для усунення недоліків апеляційної скарги сплинув, і особою, яка подала апеляційну скаргу, такі недоліки не усунуті, а саме не надано суду документа про сплату судового збору та не зазначено найменування суду першої інстанції, що ухвалив рішення.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, оскільки скаржником не усунуто недоліків поданої ним апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та обмежив його право на звернення до суду, передбачене Конституцією України.

Суд критично ставиться до таких доводів скаржника з огляду на таке.

Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою; далі - Закон №3674-VI).

Частиною першою статті 4 Закону №3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною другою статті 4 Закону №3674-VI визначено ставки судового збору, відповідно до якої, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 1 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 1762 грн.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 1762 грн.

При цьому, частиною першою статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №3674-VI враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Комплексний аналіз вказаних положень Закону дає підстави для таких висновків.

Звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 133 КАС України та статтею 8 Закону №3674-VI, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов'язок, а повноваження суду звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Звільнення від сплати судового збору на певній стадії судового процесу не створює пільг щодо його сплати на інших його стадіях чи в інших судових провадженнях.

При цьому, суд вирішуючи питання про звільнення особи від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) обмежений статтею 8 Закону №3674-VI, в якій зазначено вичерпний перелік підстав для вказаних процесуальних дій.

Однак, як вбачається з оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, на підтвердження заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору, позивачем надано довідку Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради №11259 від 29 грудня 2018 року та відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків від 05.12.2018 року № 2117 про отримання ОСОБА_2 компенсації по догляду за інвалідом першої групи ОСОБА_3 При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що надані відомості не є достатніми доказами, у підтвердження майнового стану, за якого неможливо сплатити судовий збір, оскільки не містять відомостей про майновий стан заявника, який може мати інші джерела доходу (вклади, нерухоме та рухоме майно, грошові допомоги та компенсації, тощо) на момент подання апеляційної скарги. Інших доказів щодо тяжкого матеріального стану, заявником не надано.

За таких обставин, ОСОБА_2 не дотримано вимог пункту 1 частини першої статті 8 Закону №3674-VI та не надано суду доказів того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, вірно застосував положення статей 298, 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 у справі №215/5037/18(2-а/215/195/18).

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець