Справа № 160/8076/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року Справа №160/8076/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі м. Дніпра про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2018р. (згідно штемпеля поштового зв'язку) ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі м. Дніпра та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у складанні ОСОБА_2 подання до Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра про повернення суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017р. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн.;

- зобов`язати відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра подання про повернення суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., що був сплачений під час придбання вперше 1/2 частки квартири ОСОБА_2.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.07.2017р. на підставі договору купівлі-продажу вона придбала ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 357475,50 грн., у зв'язку з чим нею було сплачено збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від його вартості, що становить 3574,76 грн., що є неодмінною умовою для нотаріального посвідчення вказаного договору. Позивач зазначає, що придбала житло вперше, а тому у квітні 2018 року звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Дніпрі щодо повернення коштів зі сплати збори при операції купівлі-продажу майна, проте, листом №2076/05-05/16 від 21.06.2018р., пенсійний орган повідомив їй про те, що органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями визначати в котрий раз придбавається нерухоме майно, а тому підстав для повернення помилково перерахованих коштів в сумі 3574,76 грн. не має та зазначив, що вказане питання можливо вирішити лише в судовому порядку. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки ним, зокрема, не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у даних правовідносинах. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на рішення Верховного Суду.

Ухвалою суду від 10.12.2018р. було відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов'язано: відповідача - надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву згідно до вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; третю особу - надати суду пояснення щодо позову з дотриманням вимог ст.ст. 165, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

На виконання вищевказаної ухвали, 26.12.2018р. відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що чинним законодавством України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не передбачено порядок повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, а також і зазначає, що саме позивач повинен звернутися до органів Казначейства разом із необхідними документами, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.44-46).

Третя особа, на виконання вимог ухвали суду від 10.12.2018р., письмових пояснень щодо позову не надала без поважної причини, вказану ухвалу разом із позовною заявою та доданими до неї документами отримала 11.12.2018р. та 21.12.2018р., що підтверджується електронними повідомленнями та поштовим повідомленням, наявними в матеріалах справи (а.с.37-40,42).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 08.02.2019р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

25.07.2017р., зокрема, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №690, згідно якого позивач придбала ? квартири за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 357475,50 грн., що підтверджується його копією (а.с.14-16).

Також, 25.07.2017р. ОСОБА_2 було сплачено збір з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсоток від його вартості - 3574,76 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017р., наявною в матеріалах справи (а.с.10).

Позивач звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявами від 04.04.2018р. та від 07.06.2018р. щодо повернення їй безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 3574,76 грн., що підтверджується їх копіями (а.с.19-20).

Листом №2076/05-05/16 від 21.06.2018р. пенсійний орган повідомив позивача про те, що органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями визначати в котрий раз придбавається нерухоме майно, а тому підстав для повернення помилково перерахованих коштів в сумі 3574,76 грн. не має та зазначив, що вказане питання можливо вирішити лише в судовому порядку (а.с.21).

Вказаний спір виник у зв'язку із незгодою позивача з такою бездіяльністю відповідача щодо відмови у складанні подання до Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра про повернення суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017р. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн. та зобов'язання відповідача сформувати та подати таке подання до Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у поверненні позивачеві суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017р. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., що оформлені листом №2076/05-05/16 від 21.06.2018р. та зобов'язання відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра подання про повернення суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., що був сплачений під час придбання 1/2 частки квартири позивачем вперше, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що об'єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740.

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787.

Пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів передбачено, що Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

З аналізу наведених норм вбачається, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло вперше.

Як встановлено судом із матеріалів справи, факт придбання позивачем 1/2 квартири у власність за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим в нотаріальному порядку та зареєстрованим в реєстрі за №690.

Так, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта наявні відомості про право власності позивача на ? квартири за адресою: АДРЕСА_1, яке було набуте на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2017р., при цьому, інші відомості, зокрема, про наявність у власності позивача іншого нерухомого майна (житла) чи про придбання нею такого майна відсутні (а.с.17-18).

Тобто, аналізуючи вищенаведені норми законодавства разом із наявними в матеріалах справи доказами, суд приходить до висновку, що позивач, як особа, що придбала житло вперше, звільнена від сплати збору при операції купівлі-продажу нерухомого майна на підставі п.9 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», а, відповідно, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Управління ПФУ покладено обов'язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 20.03.2018р. у справі №819/1249/17, від 19.06.2018р. у справі №819/1554/16 та 10.07.2018р. від 03.04.2018р. у справі №819/1612/16.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови у поверненні позивачеві суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017р. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., які оформлені листом №2076/05-05/16 від 21.06.2018р. з урахуванням норм вищенаведеного пенсійного законодавства, обставин справи, встановлених судом та позиції Верховного Суду, наведеної вище.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідача на те, що чинним законодавством України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не передбачено порядок повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, виходячи з наступного.

Так, слід зазначити, що в Україні відсутній механізми перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Також і відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов'язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

А отже, вищевказані посилання відповідача на неможливість перевірити інформацію щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії відповідача щодо відмови у поверненні позивачеві суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017р. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., які оформлені листом №2076/05-05/16 від 21.06.2018р., суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши позивачеві у поверненні вказаного збору діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення відповідачем такими діями прав та інтересів позивача, що підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними таких дій відповідача щодо відмови у поверненні позивачеві суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017р. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., які оформлені листом №2076/05-05/16 від 21.06.2018р., вийшовши таким чином за межі позовних вимог відповідно до ст.ст. 5, 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача та з урахуванням того, що судом із наданих документів встановлені дії відповідача по відмові позивачеві у поверненні збору, які оформлені листом №2076/05-05/16 від 21.06.2018р., які слід визнати протиправними, при цьому, слід відмовити позивачеві у визнанні бездіяльності відповідача протиправною, оскільки судом не встановлена бездіяльність суб'єкта владних повноважень у вирішенні даного питання.

Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра подання про повернення суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., що був сплачений позивачем під час придбання 1/2 частки квартири вперше, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у поверненні позивачеві суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017р. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., які оформлені листом №2076/05-05/16 від 21.06.2018р. та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра подання про повернення суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., що був сплачений позивачем під час придбання 1/2 частки квартири вперше є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно дубліката квитанції №0.0..1 від 23.10.2018р. у розмірі 352 грн. 40 коп. відповідно до розміру пропорційно задоволених позовних вимог, виходячи з наведеного розрахунку, а саме: 704,80/2 (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі м. Дніпра про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у поверненні ОСОБА_2 суми помилково (надмірно) сплаченого згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017р. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., які оформлені листом №2076/05-05/16 від 21.06.2018р.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра подання про повернення суми помилково (надмірно) сплаченого ОСОБА_2 Анатолієвною (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) згідно квитанції №0.0.814751538.1 від 25.07.2017 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3574,76 грн., що був сплачений під час придбання 1/2 частки квартири вперше.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. (триста п'ятдесят дві гривні 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва