Справа № 804/9057/13-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2019 року

Київ

справа №804/9057/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3129/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 (головуючий суддя - Головко О.В., судді - Суховаров А.В., Ясенова Т.І.)

у справі № 804/9057/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електропласт»

до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Електропласт» (далі - Товариство) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.05.2013 № , № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками проведеної перевірки контролюючий орган дійшов помилкового висновку про те, що господарські операції між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таурус Голд» (далі - ТОВ «Таурус Голд») реально не виконувались, відтак у відповідача не було підстав для донарахування грошових зобов'язань Товариству та застосування до нього штрафних санкцій.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2013 у задоволенні позову Товариства відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 постанову суду першої інстанції скасовано та задоволено позов Товариства: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 27.05.2013 № та № .

Задовольняючи позов Товариства, суд апеляційної інстанції зазначив, що надані позивачем первинні документи в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами підтверджують фактичне здійснення операцій за укладеними договорами та свідчать про правомірність формування позивачем податкових зобов'язань.

Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції. При цьому в обґрунтування вимог касаційної скарги ДПІ зазначила, що висновки суду щодо реального здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Таурус Голд» не відповідають фактичним обставинам справи. Так товарно-транспортні накладні на перевезення товару складені з порушенням вимог законодавства, відсутні докази здійснення доставки товару при подальшій його реалізації, також встановлено відсутність об'єктів оподаткування ТОВ «Таурус Голд» по ланцюгу постачання.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Товариство просило залишити без задоволення касаційну скаргу з огляду на безпідставність доводів ДПІ, викладених у ній.

11.01.2018 касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діє з 15.12.2017; далі - КАС України).

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 01.04.2013 по 08.04.2013 на підставі наказу № 295 від 25.03.2013 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з TOB «Таурус Голд» за період червень 2012 року, за результатами якої складено акт від 09.04.2013 № 1062/22-5/32737343.

У вказаному акті перевірки викладено висновки контролюючого органу про виявлення наступних порушень:

- пп.14.1.27, ст. 138, ст. 140, ст. 142, ст. 143 Податкового кодексу України, в резульататі чого позивачем неправомірно включено до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, витрати на придбання товарів та послуг від TOB «Таурус Голд» за II квартал 2012 року на суму 82 400,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток у сумі 17 304,00 грн.;

- пп.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України - Товариством не включено до складу доходів за II квартал 2012 року вартості отриманих товарів у сумі 98 880,00 грн., що отримані безоплатно від невстановленої особи без укладання будь-яких угод та за відсутності документального підтвердження оплати за нього, тим самим занижено податок на прибуток за II квартал 2012 року у сумі 20 764,80 грн.;

- ст. 185, ст. 188, п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України - Товариством завищено податковий кредит у декларації з ПДВ за червень 2012 року за операціями з придбання товарів та послуг від TOB «Таурус Голд» всього на суму 16480,00 грн., в результаті чого занижено податок на додану вартість за червень 2012 року на суму 16 480,00грн.

На підставі висновків акта перевірки 27 травня 2013 року ДПІ прийняла податкові повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 20 600 грн. (у тому числі 16 480 грн. - за основним платежем та 4120 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 47 586,25 грн. (у тому числі 38 069 грн. - за основним платежем та 9517,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції за договорами, укладеними між позивачем та ТОВ «Таурс Голд», не спричинили настання реальних правових наслідків, оскільки вказаний контрагент відсутній за юридичною адресою; суб'єктом господарювання сформовано податковий кредит шляхом маніпулювання, а саме згідно з наданими розшифровками податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів не зазначено період виписки податкових накладних. Отже, суб'єкт господарювання не придбавав в квітні-червні 2012 року товар, а тому не міг реалізувати його покупцям. Операції з постави товарів по ланцюгу ТОВ «Тарус Голд» - ТОВ «Електропласт» не містять по суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової) мети систематичного (протягом місяця) придбання та продажу послуг та не спричиняють реального настання правових наслідків.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України в редакції, що була чинною на момент їх виникнення.

Відповідно до приписів підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов'язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог статті 71 КАС України (тут і надалі у редакції чинній на час вирішення спору), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції надано належну оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов'язань.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ «Таурус Голд» укладено договори купівлі-продажу електроізоляційних матеріалів № 63-12 від 05.06.2012 та № 8867-12 від 21.05.2012, а також договір на виготовлення поліграфічної продукції № 83 РК від 01.06.2012, договір на вантажно-розвантажувальні роботи № 65-1 ПР від 04.05.2012.

Судом апеляційної інстанції досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України є підставою для податкового обліку, зокрема видаткові та податкові накладні, акти про надання послуг, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, платіжні доручення про оплату отриманих товарів та послуг, тощо. Встановлено також і подальшу реалізацію позивачем товару іншим суб'єктам господарювання.

Вказані документи, містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентом.

Придбаний позивачем у ТОВ «Таурус Голд» товар у подальшому реалізовано контрагентам-покупцям, що підтверджується договорами поставки, купівлі-продажу, податковими та видатковими накладними, рахунками на оплату, які також містяться в матеріалах справи. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що зазначені первинні документи складені відповідно до вимог чинного законодавства, що також не спростовано відповідачем.

Згідно з підпунктом 11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, визначено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи автомобіля.

Суд касаційної інстанції не бере до уваги доводи контролюючого органу щодо непідтвердження позивачем факту транспортування товарів від ТОВ «Таурус Голд» у зв'язку з невідповідністю товарно-транспортних накладних нормам чинного законодавства, оскільки, як встановив суд апеляційної інстанції, зазначені документи містять основні відомості, необхідні для ідентифікації господарської операції, зокрема відомості про вантаж, марку та номер автомобіля, вантажовідправника та вантажоодержувача, пункти навантаження, розвантаження товарів, тощо.

Складання товарно-транспортних накладних з певними недоліками є порушенням правил ведення бухгалтерського обліку, разом з тим не свідчить про недійсність зазначених документів, які в сукупності з іншими первинним документами підтверджують факт реального здійснення господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору правильно відхилив доводи ДПІ щодо відсутності складських приміщень у позивача для зберігання придбаного товару як свідчення безтоварності господарських операцій, укладених з ТОВ «Таурус Голд», так як матеріалами справи підтверджено реалізацію частини придбаного товару контрагентам-покупцям без його зберігання, інша ж частина зберігалась в гаражі, який належить на праві приватної власності керівнику Товариства, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, відповідачем всупереч вимогам статті 71 КАС України не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, а також про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.

Щодо посилання відповідача на податкову інформацію, наявну в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також на податкову інформацію, надану іншими контролюючими органами, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладеного договору та специфіку придбаних товарів та послуг у контрагента, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарської операції. Натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги статті 71 КАС України (в редакції чинній на час вирішення спору), за якою обов'язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на такого суб'єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова