Справа № 1540/3500/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/3500/18
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецької митниці ДФС, за участю третьої особи Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Чернівецької митниці ДФС щодо не надання інформації за адвокатським запитом №35 від 23.06.2018р., зобов'язати Чернівецьку митницю ДФС надати інформацію, запитувану в адвокатському запиті №35 від 23.06.2018р., стягнути з Чернівецької митниці ДФС на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним ненаданням суб'єктом владних повноважень відповіді на адвокатський запит, що стало перешкодою у здійсненні професійних обов'язків адвоката, та позбавило його можливості виконувати обов'язки згідно договору про надання правової допомоги, укладеного з ОСОБА_3 Запитувана інформація не відноситься до інформації, що становить державну митну справу в розумінні ст.7 Митного кодексу України та не використовується з врахуванням обмежень передбачених положеннями ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст. 21 Закону України «Про інформацію».

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що до адвокатського запиту №35 від 23.06.2018р. не додано документів на підтвердження повноважень щодо отримання інформації про транспортний засіб, котрий був ввезений на митну територію України сторонньою особою, а тому з урахуванням ст. 11 Митного кодексу України правомірно відмовив в наданні запитуваної інформації. Крім того, в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, позивачем не надано належних доказів підтвердження заподіяння такої шкоди та розрахунків визначення суми такої шкоди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Чернівецької митниці ДФС щодо не надання інформації за адвокатським запитом №35 від 23.06.2018 року. Зобов'язано Чернівецьку митницю ДФС надати інформацію, запитувану в адвокатському запиті №35 від 23.06.2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Зокрема апелянт зазначає, що до адвокатського запиту не додано документів на підтвердження повноважень щодо отримання інформації про транспортний засіб, котрий був ввезений на митну територію України третьою особою, а тому, з урахуванням ст. 11 Митного кодексу України відмова в наданні запитуваної інформації правомірна.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

23 червня 2018 року за вих. №35 ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, надіслав на ім'я начальника відділу митного оформлення №1 Чернівецької митниці ДФС Гуцу В.М. адвокатський запит щодо надання належним чином посвідчених копій документів, що слугували підставою внесення транспортного засобу MERCEDES-BENS, модель "E320 CDI AUT", державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1 до бази даних АПК «Рубіж» (а.с. 19).

03 липня 2018 року за вих. №86/24-70-10-12/01/ відповідач надав відповідь, в якій відмовив у наданні запитуваної інформації, посилаючись на ст. 11 Митного кодексу України та з підстав відсутності документів на підтвердження повноважень адвоката ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3, на отримання інформації щодо транспортного засобу, що був ввезений на митну територію України сторонньою особою (а.с. 25).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що адвокатський запит позивача відповідав вимогам ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Крім того, можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого з названих видів інформації.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правове регулювання оскаржуваних правовідносин здійснюється відповідно до Конституції України, Митного кодексу України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VІ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України № 5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України № 5076-VI ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до п. 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів затвердженого рішенням Ради адвокатів України

17.12.2012 № 36 ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об'єднання (бюро) зобов'язані вказати на звороті ордера.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що адвокат має право звертатися до органів державної влади з метою отримання необхідної інформації чи документів необхідних для надання правової допомоги клієнту.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, адвокатом ОСОБА_2 направлено адвокатський запит від 23 червня 2018 вих. №35 начальнику відділу митного оформлення №1 Чернівецької митниці ДФС на підставі договору про надання правової допомоги, укладеному з ОСОБА_3

До адвокатського запиту додано копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на ведення справи.

Таким чином, адвокатський запит відповідав вимогам статті 24 Закону та мав бути розглянутий відповідачем у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України № 5076-VI, зокрема, орган державної влади якому направлено адвокатський запит, зобов'язаний не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, в межах визначеного законодавством строку, надав відповідь якою відмовив позивачу щодо надання запитуваної інформації з метою забезпечення додержання вимог щодо її конфіденційності.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даній відповіді відповідачем не зазначено, що запитувані позивачем відомості містять інформацію з обмеженим доступом, що у свою чергу могло призвести до неможливості надання витребуваних копій документів.

Згідно з ч.1 та 2 ч.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939- VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до ст. 7 Закону України №2939-VІ, конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 8 вказаного Закону встановлено, що таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Відповідно ст. 9 Закону України №2939-VІ до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України №2939-VІ.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації.

Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду по справі № 826/22531/156 від 25.04.2018 року.

Доводи апелянта, що запитувана інформація стосується третьої особи та посилання на ст. 11 Митного кодексу України спростовуються вищевикладеним. Чернівецькою митницею ДФС у відповіді на адвокатський запит процитовано ст. 11 Митного кодексу України, не вказано, якою є запитувана інформація, не зазначено чи застосовуються до неї обмеження передбачені положеннями п. 1-3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Крім того, посилання відповідача, що транспортний засіб ввезений на митну територію України третьою особою не підтверджені належними доказами.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення моральної школи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вона не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга не містить жодного обґрунтування на спростування висновків суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності відповідача.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що відповідач у відповідності до вимог чинного законодавства зобов'язаний надати інформацію запитувану у адвокатському запиті №35 від 23.06.2018 року.

Враховуючи, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.308 КАС України не надає правової оцінки доводам суду в частині відмови у позові про стягнення моральної шкоди.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 17 липня 2018 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко