Справа № 160/8311/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2019 року Справа № 160/8311/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Стогній К.В.
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
06.11.2018 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправною і скасування постанови Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області № ДН 1361/268/АВ/ТД-ФС/601 від 04.10.2018 року в сумі 111690,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки, викладені в акті інспекційного відвідування № ДН-1361/268/АВ від 14.09.2018 року про порушення ч.1 ст. 21, ч.1, ч.3 ст. 24 КЗпП України, а саме підміна трудових відносин з громадянкою ОСОБА_4 відповідно до укладеної з нею цивільно-правової угоди не відповідають дійсності, є хибними, отже постанова Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області № ДН 1361/268/АВ/ТД-ФС/601 від 04.10.2018 року, винесена на підставі таких висновків є протиправною та підлягає скасуванню. Позивач вказує, що 30.08.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 була укладена цивільно-правова угода, проте вона була розірвана в цей же день, що підтверджується додатковою угодою. Висновки, викладені в акті інспекційного відвідування № ДН-1361/268/АВ від 14.09.2018 року, про перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з позивачем протягом вересня 2018 року є такими, що не відповідають дійсності; на момент перевірки ОСОБА_4 (13.09.2018 р. 14.09.2018 р.) не перебувала на обєкті господарювання позивача та не здійснювала свої обовязки, передбачені договором. Також позивач посилається на те, що у направленні на перевірку від 13.09.2018 р. № 95/4.3-н не зазначено жодної підстави, яка визначена п.5 постанови КМУ від 26.04.2017 року № 295.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритом у судовому засіданні (а.с. 2).
У судове засідання 20.02.2019 року прибули позивач, представник позивача та представник відповідача.
Позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві, скасувавши постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН 1361/268/АВ/ТД-ФС/601 від 04.10.2018 року.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.
ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) зареєстрований в якості субєкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця 17.05.2004 року виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області.
13.09.2018 року Головним управлінням Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області виписано направлення на проведення інспекційного відвідування № 95/4.3-н.
У період з 13.09.2018 року по 14.09.2018 року на підставі наказу № 746-І від 13.09.2018 року та направлення на перевірку № 95/4.3-н від 13.09.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування № ДН-1361/268/АВ (а.с. 19-28).
Вказаною перевіркою встановлено порушення ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24 КзпП України, а саме: під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 встановлено факти підміни трудових відносин цивільно-правовими: працівниця ОСОБА_5 була допущена з 30 серпня 2018 року до роботи (цивільно-правовий договір від 30.08.2018 року), дія якого передбачена п.60 договору - з 30.08.2018 р. по 30.11.2018 р. без укладення трудових відносин протягом вересня 2018 року, наслідком якого є несвоєчасне оформлення та несвоєчасне повідомлення 30.08.2018 року територіального органу ДФС за місцем обліку, що є порушенням ч. 1 ст. 24 КзпП України та ч. 3 ст. 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».
Примірник акта інспекційного відвідування отримано ФОП ОСОБА_1 14.09.2018 року, про що міститься відповідний підпис.
18.09.2018 року ФОП ОСОБА_1 подано до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області заперечення на акт інспекційного відвідування № ДН-1361/268/АВ, згідно яких ФОП ОСОБА_1 не заперечує про укладання цивільно-правового договору з ОСОБА_5, який було надано під час інспекційного відвідування. Також вказано, що на момент інспекційного відвідування жодного акту виконаних робіт (наданих послуг) між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не складено, оскільки після підписання договору та по час інспекційного відвідування не здійснювала свої обовязки, які передбачені договором, і не була присутня на обєкті господарювання; жодної виплати грошових коштів у будь-якому вигляді ОСОБА_5 не отримувала (а.с. 17-18).
На підставі акта інспекційного відвідування № ДН-1361/268/АВ відповідачем було винесено постанову № ДН1361/268/АВ/ТД-ФС/601 від 04.10.2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на позивача за порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, на підставі абзацу 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, накладено штраф у розмірі 3574080,00 грн.
Правомірність винесеної Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанови є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дотримання цих критеріїв вказує на правомірність рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Пунктами 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці визначено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 100 утворені територіальні органи Держпраці, зокрема і Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області.
За приписами підпунктів 5, 8 пункту 4 вищенаведеного Положення передбачено, що Управління Держпраці здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю, здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.
Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірку виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування) (далі - Порядок).
Пунктом 5 Порядку визначено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.
Згідно пункту 19 та пункту 20 Порядку, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі Порядок № 509).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 509, штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади.
Пунктами 3-6 Порядку № 509 визначено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).
Справа розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
У разі надходження від субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.
Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Обставини, які б свідчили про порушення суб'єктом владних повноважень вимог чинного законодавства при проведенні інспекційного відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 судом не встановлені.
Щодо виявлених під час перевірки порушень позивачем законодавства про працю, суд зазначає, що згідно абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Поняття трудового договору встановлене статтею 21 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно частини 1-3 статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 Кодексу законів про працю України).
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було укладено з ОСОБА_5 (виконавець) цивільно-правовий договір від 30.08.2018 р., предметом якого є: замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання виконувати обовязки підсобного робітника; замовник забезпечує виконавця усім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором.
Пунктом 6.1 договору визначено термін дії договору з 30.08.2018 р. по 30.11.2018 р.
Договір підписано сторонами (а.с. 31).
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Як вбачається з наведеного вище цивільно-правового договору про надання послуг, укладеного позивачем з ОСОБА_5, предметому такого є послуги підсобного робітника.
Так, предметом укладеного договору позивача з ОСОБА_5 є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізична особа повинна була виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві, відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, в укладеному договорі не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов'язання виконувати роботи (надавати послуги).
В самому договорі не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.
Ще одна відмінність між зазначеними договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, тощо.
Судом встановлено, що видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, отже, з огляду на характер роботи, який надавався ОСОБА_5 (послуги підсобного робітника) можливо стверджувати про наявність робочого місця ОСОБА_5, виконання останньою трудових обов'язків, а не виконання роботи на підставі договору підряду у свій вільний час без додержання трудового розпорядку та підпорядкуванню правилам внутрішнього трудового розпорядку.
Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.
Як вбачається зі змісту цивільно-правового договору від 30.08.2018 р., працівник самостійно не організовує роботу, виконує її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковується ФОП ОСОБА_1. Крім того, відповідальність виконавця послуг не була передбачена в цивільно-правовому договорі.
Крім того суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України, установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:
засобами електронного звязку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;
на паперових носіях разом з копією в електронній формі;
на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із пятьма особами.
Відповідне повідомлення ФОП ОСОБА_1 щодо прийняття на роботу ОСОБА_5 до територіального органу Державної фіскальної служби за місцем обліку не подано.
У судовому засіданні 04.02.2019 року було допитана свідок ОСОБА_4, яка пояснила, що станом на час проведення перевірки Головного управління державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області у ФОП ОСОБА_1 не працювала, а договір від 30.08.2018 р. не вдалося укласти.
Доводи позивача про те, що цивільно-правовий договір від 30.08.2018 р. був розірваний в день укладання, на підтвердження чого надано додаткову угоду від 30.08.2018 р., судом не приймаються, оскільки додаткова угода від 30.08.2018 р. не була надана під час проведення інспекційного відвідування, а також про таку не було зазначено в запереченнях на акт інспекційного відвідування № ДН-1361/268/АВ та не додану таку до заперечень, що дає підстави стверджувати про складання та підписання такої угоди після проведеного інспекційного відвідування.
Окрім того, суд зауважує, що навіть за умови розірвання цивільно-правового договору від 30.08.2018 р., ОСОБА_5 мала відпрацювати один день 30.08.2018 р., а у разі технічної неможливості укладання цивільно-правового договору, а також у разі фактичного його не укладання, необхідність у розірванні такого договору - відпадає.
Також суд акцентує увагу, що в даному випадку штрафна санкція застосована до позивача за порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, у звязку з підміною трудових відносин цивільно-правовими з працівником ОСОБА_4, що, в свою чергу, встановлено судом в ході судового розгляду справи.
На підставі викладеного суд приходить до висновку що у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимоги статті 21 та статті 24 КЗпП України в частині обов'язкового укладання трудового договору у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а отже, спірна постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН1361/268/АВ/ТД-ФС/601 від 04.10.2018 року є правомірною.
За викладених обставин, суд відмовляє у задоволенні позову фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_1, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 20 лютого 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 04 березня 2019 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_6