Справа № 826/5968/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5968/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Федорчук А.Б., Суддя-доповідач Шурко О.І.,
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко Оксана Олександрівна, Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського районну» Кузьмінська Ірина Миколаївна, Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського районну» Кантерук Олександр Адамович, Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник Марина Володимирівна, Заставенко Анна Вікторівна - реєстратор КП Кагарлицької районної ради реєстраційного агентства Київської області Дякович Ігор Дмитрович, ОСОБА_10, ПАТ «ОТП Банк» про скасування Наказу №1212/5 від 11.04.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністра юстиції України, Міністерства юстиції України (далі - Відповідач, Мін'юст) у якому просив (з урахуванням уточнених позовних вимог):

- визнати протиправними та скасувати накази Міністерства юстиції України №1107/5 від 04.04.2017 року та № 1260/5 від 14.04.2017 року;

- поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про речові права позивача, внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник М.В. на нерухоме майно.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню, виходячи з наступного.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.02.2017 року ПАТ «ОТП Банк» (далі по тексту - скаржник) звернулося до Міністерства юстиції України зі скаргою (з доповненнями до скарги) про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2017 року №№ 33761366, 33759977, 33760715, 33758849, прийняті державним реєстратором КП Кагарлицької районної ради «РЕЄСТРАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО» Заставенко А.В., від 11.02.2017 року №33816116, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., від 25.03.2017 року № 34451789, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В. від 25.03.2017 року № 34452006, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В., від 25.03.2017 року № 34452186, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В., від 11.02.2017 року № 33816181, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., від 28.03.2017 року № 34483190, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В., від 28.03.2017 року № 34483839, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В., від 28.03.2017 року № 34484074, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.

За результатами розгляду заяви скаржника, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийнято висновок від 04.04.2017 року, яким вирішено задовольнити частково скаргу ПАТ «ОТП БАНК» від 24.02.2017 року № 73-3-1/617, а саме: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2017 року №№ 33761366, 33759977, 33760715, 33758849, прийняті державним реєстратором КП Кагарлицької районної ради «РЕЄСТРАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО» Заставенко А.В.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2017 року № 33816116, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.03.2017 року № 34451789, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.03.2017 року № 34452006, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.03.2017 року № 34452186, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2017 року № 33816181, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2017 року № 34483190, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2017 року № 34483839, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2017 року № 34484074, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.

На підставі вищезазначеного висновку Комісії, Міністерством юстиції України 04.04.2017 року прийнято наказ № 1107/5, яким задоволено частково скаргу ПАТ «ОТП БАНК» від 24.02.2017 року № 73-3-1/617 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2017 року №№ 33761366, 33759977, 33760715, 33758849, прийняті державним реєстратором комунального підприємства Кагарлицької районної ради «РЕЄСТРАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО» Заставенко А.В.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2017 року № 33816116, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.03.2017 року № 34451789, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.03.2017 року № 34452006, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.03.2017 року № 34452186, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2017 року № 33816181, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2017 року № 34483190, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2017 року № 34483839, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2017 року № 34484074, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В. У частині інших вимог відмовлено.

Крім того, 10.04.2017 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга ПАТ «ОТП БАНК» від 10.04.2017 року № 73-3-1/617 з вимогами: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.04.20174 року № 34611313, № 34611510, № 34610811 та № 34611025.

Скаржник свої вимоги обґрунтовує тим, що приватним нотаріусом Мельник М.В. прийнято оскаржувані рішення щодо спірних об'єктів нерухомого майна всупереч законодавству, враховуючи те, що припинення обтяжень та іпотек відбулося з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав.

Крім того, ПАТ «ОТП БАНК» зазначено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2017 року №№ 33761366, 33759977, 33760715, 33758849, якими було припинено іпотеки та обтяження щодо спірних об'єктів нерухомого майна, скасовані наказом Міністерства юстиції України від 04.04.2017 року № 1107/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

14.04.2017 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №1260/5, яким задоволено частково скаргу ПАТ «ОТП БАНК» від 10.04.2017 року № 73-3-1/617 та скасовано рішення про державну реєстрацію № 34611313, № 34611510, № 34610811 та № 34611025.

Позивач, вважаючи протиправними накази Міністерства юстиції України від 04.04.2017 року № 1107/5 та від 14.04.2017 року №1260/5, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що незабезпечення участі позивача у розгляді скарги могло би бути підставою для визнання протиправним та скасування відповідного рішення лише у випадку, якщо внаслідок неучасті позивача у розгляді скарги ним не було надано доказів, що могли би суттєво вплинути на результат розгляду скарги, проте, позивачем під час судового розгляду не надано доказів, що могли б призвести до відмови у задоволенні скарг.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі по тексту в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною п. 2 ч.1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Державний реєстратор, зокрема, 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч.1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п.п. 2, 3 Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 №37/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2016 року за №42/28172 (далі - Положення), Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року N 1128 (далі - Порядок), забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням та іншими актами законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, під час розгляду скарги ПАТ «ОТП БАНК» Комісією встановлено наступне: «За змістом договору іпотеки № PCL-009/093/2008, укладеного між Банком (іпотекодержатель) та ОСОБА_10 (іпотекодавець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. 15.04.2008, зареєстрованого у реєстрі за № 1553 (далі - Договір іпотеки), цей договір набирає чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до виконання боргових зобов'язань у повному обсязі та зобов'язань іпотекодавця за цим договором (пункт 9.1 Договору іпотеки).

За змістом договору наступної іпотеки № PCL-009/365/2008, укладеного між Банком (іпотекодержатель) та ОСОБА_10 (іпотекодавець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. 08.07.2008, зареєстрованого у реєстрі за № 2718 (далі - Договір наступної іпотеки), цей договір набирає чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до виконання боргових зобов'язань у повному обсязі та зобов'язань іпотекодавця за цим договором (пункт 9.1 Договору наступної іпотеки).

З поданих скаржником документів та відомостей Державного реєстру прав вбачається, що до Заяви 1, Заяви 2, Заяви 3, Заяви 4 було додано лише Довідку про припинення Договору іпотеки та Договору наступної іпотеки.

Тобто державним реєстратором Заставенко А. В. при розгляді вказаних заяв та прийнятті оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2017 №№ 33761366, 33759977, 33760715, 33758849 всупереч законодавству у сфері державної реєстрації прав:

1) не встановлено наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (стаття 10 Закону, пункт 57 Порядку № 1127), та не зупинено розгляд Заяв 1, 2, 3, 4, хоча заявником не додано статуту Банку, Договору іпотеки, Договору наступної іпотеки (стаття 23 Закону).

Крім того, під час розгляду скарг, скаржником надано розрахунок заборгованості за кредитним договором від 08.02.2008 № ML-009/093/2008 клієнта ОСОБА_10, станом на 22.02.2017 року та акт внутрішньої перевірки від 02 березня 2017 року № 01-06-73-3-1/828, відповідно до яких вбачається, що Довідка про припинення Договору іпотеки та Договору наступної іпотеки Банком не видавалася, а заборгованість за кредитним договором ОСОБА_10, не погашалася».

Між тим, колегія суддів апеляційної інстанції не бере зазначені обставини до уваги, виходячи з наступного.

Щодо правовідносин, які склалися між ОСОБА_10, ОСОБА_3 та третьою особою - ПАТ «ОТП БАНК», колегія суддів зазначає, що вони мають вирішуватись відповідно до правових положень цивільної та господарської юрисдикції, та не є предметом спору під час розгляду даної справи, а тому не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає недоцільним надання правових висновків діям державних реєстраторів під час здійснення своїх функцій в правовідносинах, які склалися між вищезазначеними особами, оскільки це не є предметом спору в даній справі.

Отже, судом першої інстанції помилково надано оцінку обставинам справи, в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованим та незаконним висновок суду першої інстанції, що незабезпечення участі позивача у розгляді скарги, неналежне повідомлення останнього про час і місце розгляду скарги ПАТ «ОТП БАНК», не вчасне надходження копії скарги позивачу, за своєю суттю є формальним, оскільки їх наявність не впливає на законність оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України.

Також, помилковим є висновок суду першої інстанції, що оскаржуваними наказами Міністерства юстиції України скасовано реєстраційні дії вчинені з явними порушеннями законодавства, а наявність формальних порушень процедурного характеру не може бути підставою для скасування законного наказу Міністерства юстиції України.

Щодо порушення відповідачем порядку повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду скарги ПАТ «ОТП БАНК», колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як зазначено Міністерством юстиції України у відзиві на позовну заяву (Т. а.с.60-61 на звороті), під час розгляду первинної скарги, на офіційному сайті відповідача було розміщено оголошення про дату, час та місце розгляду скарги ПАТ «ОТП БАНК».

Колегія суддів апеляційної інстанції не бере до уваги зазначені посилання відповідача, адже ОСОБА_3, який є заінтересованою особою, не був повідомлений належним чином про існування зазначеної скарги, відповідно останній був позбавлений можливості бути присутнім під час її розгляду.

Щодо розгляду скарги ПАТ «ОТП БАНК» від 10.04.2017 року, Міністерство юстиції України зазначає, що ОСОБА_3, 11.04.2017 року, була направлена копія скарги.

Між тим, належних доказів направлення та отримання ОСОБА_3 скарги ПАТ «ОТП БАНК» в матеріалах справи не міститься, а відповідачем не надано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на запитання представника позивача щодо належного повідомлення позивача про розгляд вищезазначеної скарги, представник Міністерства юстиції України повідомила, що Міністерство не зобов'язано повідомляти належним чином всіх заінтересованих осіб, а лише існує обов'язок направити відповідну скаргу, що останнім і було зроблено.

Відповідно до п. 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України, від 25.12.2015, № 1128 «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» (в редакції, яка була чинна на момент спірних правовідносин) (далі по тексту - Порядок) встановлено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги); чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги та вимог щодо її оформлення; чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

Між тим, п.9 Порядку передбачено, під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до п. 10 Порядку суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє скаржнику (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкту оскарження та іншим заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) рекомендованою телеграмою;

2) телефонограмою;

3) факсимільним повідомленням;

4) засобами електронної пошти.

Згідно із п. 11 Порядку копії скарги та доданих до неї документів надаються суб'єкту оскарження та заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

За результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу (п.12 Порядку).

Таким чином, встановити належність повідомлення апелянта про розгляд скарги неможливо, оскільки в матеріалах справи належних доказів не міститься, а тому обґрунтованими є посилання апелянта щодо порушень відповідачем прав останнього під час розгляду скарги, адже ОСОБА_3 був позбавлений можливості спростувати надану інформацію щодо права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України, «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Мінюсту, його територіальних органів або до суду.

Частиною 2 ст. 37 Закону № 1952-IV передбачено, що Мінюст розглядає скарги: на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Правовими положеннями ч. 6 ст. 37 Закону № 1952-IV встановлено, що за результатами розгляду скарги Мінюст та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ», «д» і «е» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Мінюстом.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Під час вирішення даної справи, суд апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003, в якому Суд зазначив, що, попри те, що національні суди мають певну свободу розсуду під час вибору аргументів в конкретній справі і прийнятті доказів, що надаються сторонами, судовий орган зобов'язаний обґрунтовувати свої дії, вказуючи мотиви своїх рішень.

Аналіз правових положень чинного законодавства та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку про те, що оскаржувані накази від 04.04.2017 року № 1107/5 та від 14.04.2017 року №1260/5 Міністерства юстиції України не відповідають правовим положенням чинного законодавства, оскільки вони прийняті передчасно, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які склались між сторонами, що мають значення для прийняття зазначених наказів, а тому підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу Міністерства юстиції України, що в даному випадку, розгляд скарг ПАТ «ОТП БАНК» має здійснюватися в рамках правового поля, з належним повідомленням всіх заінтересованих осіб та з урахування висновків викладених в даній постанові суду.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про речові права позивача, внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник М.В. на нерухоме майно, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені ст. 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч.2 цієї норми у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Проте, такий спосіб захисту може бути застосований лише тоді, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії, з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовна вимога про зобов'язання відповідача поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про речові права позивача, внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник М.В. на нерухоме майно, не підлягає задоволенню, оскільки законодавством не визначено право адміністративного суду переймати на себе функції та повноваження інших органів державної влади, які реалізуються відповідними суб'єктами владних повноважень в межах закону на власний розсуд (дискреційні повноваження), без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваних наказів без повідомлення позивача про розгляд скарг, відповідно до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в нове рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази Міністерства юстиції України №1107/5 від 04 квітня 2017 року та № 1260/5 від 14 квітня 2017 року про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.