Справа № 280/575/19
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 березня 2019 року Справа № 280/575/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Конишевої О.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 (72401, Запорізька область, смт. Приазовське, вул. Дружби, 152)

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 (02094, м.Київ, вул. Поправки Юрія, 6, оф.15)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство Перший Український ОСОБА_3 (04070, м.Київ, вул. Андріївська, 4)

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство Перший Український ОСОБА_3 в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 від 28.12.2018 про відкриття виконавчого провадження №57965485.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, місце реєстрації та проживання якої є смт. Приазовське запорізької області, у звязку з чим спірна постанова підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.15.03.2019 до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

14.03.2019 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що стягувачем було надано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) карткового рахунку №6011, відкритого в ПАТ «Перший Український ОСОБА_3», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4. Тобто, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 є власником карткового рахунку № 6011 та наявних на ньому грошових коштів. Відповідно, в даному випадку порушення Закону України «Про виконавче провадження» відсутнє, оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у м. Києві.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Пояснення на позовну заяву не надано.

Ухвалою суду від 11.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 15.03.2019.

За приписами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За приписами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням приписів ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення виготовлене в межах десятиденного строку, визначеного ч. 4 ст. 287 КАС України.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

02.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 був складений виконавчий напис №2873, відповідно до якого звернене стягнення з позивача, який є боржником за кредитним договором №4911 від 30.09.2013, укладеним із ПАТ «Перший Український ОСОБА_3». Строк платежу за зазначеним кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 17.04.2017 по 17.04.2018. Сума заборгованості складає 36950,61 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 13372,51 грн., прострочена заборгованість за комісією 17351,25 грн., прострочена заборгованість за процентами 714,03 грн. Крім того за вчинення виконавчого напису з боржника також стягнено 430 грн.

На підставі зазначеного виконавчого напису, заяви третьої особи вих. №75719 28.12.2018 відповідачем було відкрите виконавче провадження №57965485 про стягнення з позивача на користь третьої особи заборгованості в розмірі 36950,61 грн., про що складена оскаржувана постанова. Крім того, пунктом 6 оскаржуваної постанови сторони виконавчого провадження були повідомлені про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця у сумі 3695,06 грн.

13.01.2019 в межах зазначеного виконавчого провадження відповідачем була прийнята постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи позивача на загальну суму 41048,94 грн., яка направлена для виконання за місцем роботи позивача.

Вважаючи постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження протиправною позивач звернувся до суду із цим позовом.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відкриття зазначеного виконавчого провадження, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404 передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч. 1-2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403) виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частиною 1 ст. 27 Закону №1403 встановлено, що фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Частинами 1 та 2 ст. 24 Закону №1404 передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до ст. 19 Закону №1404 право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження. При цьому згідно ч. 3 ст. 25 Закону №1403 право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Як видно з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 про відкриття виконавчого провадження №57965485, прийняту 28.12.2018 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 №2873, вчиненого 02.05.2018 про стягнення з позивача на користь ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» заборгованість в сумі 36950,61 грн.

Із змісту позовної заяви встановлено, що підставою оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження №57965485 є порушення, на думку позивача, відповідачем вимог щодо територіальної компетенції з відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 №2873, вчиненого 02.05.2018.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-III (далі - Закон №2346) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону №2346 визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Пунктами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону №2346 визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Отже, безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об'єктом права власності, що передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 10.09.2018 справа №905/3542/15.

Пунктом 6.3 статті 6 Закону №2346 визначено, що порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

В п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 № 22 наведене наступне визначення: власник рахунку в банку (далі - власник рахунку) - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що безготівкові кошти, які перебувають на рахунках у банках, а так само і рахунок у банку є об'єктом права власності.

У ч. 4 ст. 24 Закону №1404 передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходження грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах, а так само за місцезнаходженням рахунку боржника у відповідному банку.

Аналогічна позиція наведена Міністерством юстиції України в роз'ясненні №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018.

Приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57965485 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 керувалася тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в ПАТ "Перший Український ОСОБА_3", є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи.

Відповідачем на підтвердження наявності у позивачки відкритого рахунку №6011.UAH від 09.11.2018 у ПАТ "Перший Український ОСОБА_3" надано до суду довідку №1_01 від 13.03.2019.

Дослідженням заяви про примусове виконання рішення поданої представником стягувача ПАТ "Перший Український ОСОБА_3" за вих. № 75719 без дати, встановлено, що представником стягувача адресу місця реєстрації боржника - позивача вказано: вул. Фрунзе, буд. 152, смт. Приазовське, Приазовський район, Запорізька область, 72401. Місце знаходження майна боржника (грошових коштів): картковий рахунок №6011, відкритий в ПАТ "Перший Український ОСОБА_3", який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4.

Таким чином, враховуючи наявність у позивачки відкритого рахунку у ПАТ "Перший Український ОСОБА_3", суд приходить до висновку, що відкриваючи провадження №57965485 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 діяла на підставі та в межах своїх повноважень передбачених законом і у неї не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими, тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в ході судового розгляду справи доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно вимог ст.139 КАС України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (72401, Запорізька область, смт. Приазовське, вул. Фрунзе, 152, ідентифікаційний номер 299070762) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 (02094, м.Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф.15, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_3» (04070, м.Київ, вул. Андріївська, 4, ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 15.03.2019.

Суддя О.В.Конишева