Справа № 2а-16507/11/2070
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2019 року

Київ

справа №2а-16507/11/2070

адміністративне провадження №К/9901/27595/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуПівденної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області
на постановуХарківського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015 (колегія у складі суддів: Русанова В.Б., Курило Л.В., Присяжнюк О.В.)
у справі №2а-16507/11/2070
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Цукрове»
доПівденної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області
проскасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цукрове» звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області (правонаступником, якої є Південна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області) від 18.08.2011 № та від 14.11.2011 №№ , , , .

Позов мотивований реальністю виконання господарських операцій зі спірними контрагентами, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а також правильністю декларування та сплати орендної плати за землю.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 адміністративний позов задоволено частково. Скасовано податкове податкові повідомлення-рішення від 18.08.2011 № та від 14.11.2011 №№ . В іншій частині в задоволені позову відмовлено.

Задоволення позовних вимог суд першої інстанції мотивував реальністю виконання господарських операцій зі спірними контрагентами. Проте, дійшов висновку про правомірність донарахування відповідачем орендної плати за землю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015 у даній справі скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 в частині відмови в задоволені позову та прийнято нове рішення, яким в цій частині позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукрове» задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції в Харківській області від 14.11.2011 №, №, №. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 залишено без змін.

Задовольняючи позов повністю, суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості висновків відповідача про неправильне обчислення позивачем орендної плати за землю.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Красноградською МДПІ Харківської області проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Цукрове" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 31.03.2011, за результатами якої складено акт від 02.08.2011 за № 800/23/31633236.

На підставі цього акту перевірки та за результатами адміністративного оскарження відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 18.08.2011 № та від 14.11.2011 №№ , , , .

Мотивом для визначення за податковим повідомленням-рішення від 18.08.2011 № грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 517664 грн. слугували висновки податкового органу про порушення позивачем п.п.7.4.1, п.7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість», а саме не правомірне віднесення до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 384743, 5 грн. по господарським операціям з придбання вапняку у ТОВ «ДАФ Стелла», та по господарським операціям з придбанням металопрокату та металевих труб у ТОВ «Сорекс-2006» в сумі 29388 грн.

Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішення від 14.11.2011 № грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в загальній сумі 647080 грн. слугували висновки податкового органу про порушення позивачем п. 5.1 ст. 5, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме не правомірне віднесення позивачем до складу валових витрат в сумі 1923717 грн. по господарським операціям з придбання вапняку у ТОВ « ДАФ Стелла» , та по господарським операціям з придбанням металопрокату та металевих труб у ТОВ «Сорекс-2006» в сумі 146939 грн.

Наведені порушення пов'язані з нереальністю операцій позивача з ТОВ «ДАФ Стелла», яке не знаходиться за юридичною адресою, у підприємства відсутні власні офісні, складські та виробничі приміщення, земельні ділянки, транспортні засоби. Надані позивачем на перевірку документи щодо перевезення товару не містять записів, які б свідчили про взаємовідносини між позивачем та цим підприємством. Також, за висновками податкового органу, не реальними є господарські операції з ТОВ «Сорекс-2006» з підстав наявності розбіжностей в задекларованих зобов'язаннях згідно бази даних Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, а також ненадання позивачем документів перевезення товару, відсутність у контрагента позивача адміністративно-господарських можливостей для виконання господарських операцій.

Податковими повідомленнями-рішеннями від 14.11.2011 №№ , , визначено грошове зобов'язання з плати за землю з підстав порушення вимог ч. 4 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV, п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України. Позивач неправомірно обчислював орендну плату за землю виходячи зі встановленого договорами оренди земельних ділянок державної і комунальної власності розміру орендної плати, тоді як річна орендна плата не може бути меншою трикратного розміру земельного податку встановленого Законом України «Про плату за землю».

Судами попередніх інстанцій також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що реальність господарських операцій позивача з ТОВ «ДАФ Селла» при виконанні договору купівлі-продажу вапняку від 18.06.2010 та з ТОВ «Сорекс-2006» при виконанні договір № 2705-1 від 27.05.2010, предметом якого є придбання металопрокату та труб, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України (податкові накладними, накладними на маршрут або групу вагонів, сертифікатами-паспортами, банківськими виписками, залізничними накладними, видатковою накладною).

Судами об'єктивно взято до уваги, що між ТОВ «ДАФ Стелла» та ТОВ «Магістраль Плюс» (експедитор) було укладено договір на транспортно-експедиційній послуги № 101/2009-п від 17.08.2009, за умовами якого ТОВ «Магістраль Плюс» надало контрагенту позивача експедиторські послуги по організації перевезення вантажів замовника, що підтверджується актами виконаних робіт, договором, витягами з реєстру перевезень. І саме у зв'язку з тим, що ТОВ «Магістраль Плюс» на виконання вимог договору №101/2009-п, надавало експедиторські послуги з перевезення вантажів, тому в залізничних накладних в якості відправника зазначено саме ТОВ "Магістраль Плюс", а в якості отримувача вантажу ТОВ «Цукрове».

Між тим, оцінюючи правильність врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагентів товарів, суди окрім дослідження первинних документів, складених на реалізацію укладених з контрагентами договорів, також встановили, що придбаний у контрагентів товар в подальшому використаний ним у власній господарській діяльності в цукровій промисловості, що підтверджується накладними внутрішнього призначення, актами використання вказаного товару при виробництві, книгою складського обліку, виробничо-технічним звітом.

Згідно пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», тут і надалі чинного на час виникнення спірних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

В силу вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до положень Закону України «Про податок на додану вартість» визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності (підпункт 7.7.1 пункт 7.7 статті 7 цього Закону).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно вимог підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та валових витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами попередніх інстанцій були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та валових витрат на підставі податкових накладних виданих контрагентами, які на час здійснення господарських операцій були зареєстровані у встановленому законодавством порядку.

Поруч з цим, в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Покладення в основу рапорту є необгрунтованим та не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних господарських операцій.

З огляду на встановлені судами обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв'язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит та від'ємне значення не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

Судами також встановлено, що у перевіряємому періоді позивачем до 01.01.2011 було задекларовано та розраховано суму орендної плати за земельні ділянки відповідно до умов договору, який сторонами договору не змінювався та не приводився у відповідність до вимог законодавства. Проте, починаючи з 01.11.2011 орендна плата за земельні ділянки сплачувалась в розмірі, визначеному Податковим Кодексом України, а саме не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі. Доказів на спростування зазначених обставин відповідачем не надано.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) убачається, що користування землею в Україні є платним. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Граничний розмір орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності встановлено Законом України «Про оренду землі» та є обов'язковим при укладанні відповідних договорів.

Відповідно до частини першої статті 21 цього ж Закону орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Підставою нарахування земельного податку відповідно до статті 13 Закону України «Про плату за землю» є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності,- договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 14 Закону України «Про систему оподаткування», до загальнодержавних платежів належать такі податки і збори (обов'язкові платежі), як плата за землю (земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності).

Статтями 21 Закону України «Про оренду землі» та 8 Закону України «Про плату за землю» передбачено внесення змін у розмір орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності.

Разом із тим, статтею 30 Закону України «Про плату за землю» встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відтак з огляду на вимоги вищенаведених норм, дійсно до 01.01.2011 зміна розміру земельного податку згідно із Законом, відповідно і розмір орендної плати, є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, однак зазначене не тягне автоматичні зміни орендної палати та, відповідно, донарахування податковим органом суми податкового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням.

В той же час, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, не спростованим доводами касаційної скарги, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому вони підлягають скасуванню.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

.........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду