Справа № 226/77/17
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2019 року

Київ

справа №226/77/17

адміністративне провадження №К/9901/15682/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (далі - Управління) на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 22 березня 2017 року (суддя Редько Ж.Є.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року (судді Ханова Р.Ф., Василенко Л.А., Гайдар А.В.) у справі № 226/77/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 у січні 2017 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача у призначенні позивачці допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2; зобов'язати відповідача призначити та здійснити виплату позивачці допомоги при народженні дитини за її заявою від 05 липня 2016 року.

Димитровський міський суд Донецької області постановою від 22 березня 2017 року позовні вимоги задовольнив: визнав протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; рішення відповідача від 26 жовтня 2016 року про відмову позивачці у призначенні допомоги при народженні дитини визнав неправомірним і скасував; зобов'язав відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини, передбачену статтею 10 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-ХІІ), за її заявою від 05 липня 2016 року.

Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили з недопустимості звуження соціальних прав громадян та необхідності якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини.

Суди у цій справі виходили з таких обставин.

ОСОБА_1 з 05 вересня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Подружжя є батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка та її донька взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим відповідач видав відповідні довідки від 05 липня 2016 року №№ , , з яких вбачається, що зареєстроване місце проживання позивачки та її дитини АДРЕСА_2, фактичне місце проживання АДРЕСА_1.

Позивачка 05 липня 2016 року звернулась до відповідача із заявою про призначення їй допомоги при народження другої дитини.

Рішенням від 26 жовтня 2016 року відповідач їй відмовив у призначенні допомоги при народженні дитини відповідно до пункту 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок № 365) та рішення комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженої рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 26 жовтня 2016 року № 17, у зв'язку з тим, що заявниця не мешкає за місцем фактичного проживання.

Відсутність позивачки за адресою, зазначеною у довідці, а саме: АДРЕСА_1, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 21 жовтня 2016 року.

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджена рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 26 жовтня 2016 року № 17, прийняла рішення, викладене у протоколі засідання, про відмову позивачці у призначенні соціальної виплати.

З урахуванням цього висновку комісії відповідач прийняв вищенаведене рішення про відмову призначити позивачці допомоги при народженні дитини.

Управління не погодилося з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і звернулось з касаційною скаргою про їх скасування та ухвалення нового рішення - про відмову в задоволенні позову.

Скаржник, покликаючись на положення Порядку № 365, зазначає, що позивачці було відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини через її відсутність за указаним нею місцем проживання у м. Мирнограді.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 10 Закону № 2811-ХІІ допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

За статтею 11 цього Закону допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751.

Підставою для відмови в призначенні позивачці допомоги при народженні дитини стала відсутність її за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Однак, слід погодитися з висновком судів попередніх інстанцій, що зазначена обставина не позбавляє позивачку та її дитину права на отримання допомоги, з огляду на таке.

Так, відповідно до пункту 13 Порядку №365, комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Попри це, як слушно зазначили суди попередніх інстанцій, підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Закон № 2811-ХІІ не містить такої підстави для відмови у призначені допомоги, як відсутність особи за фактичним місцем проживання/перебування.

За статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Варто зазначити, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

У цьому випадку відмова відповідача, в першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

Враховуючи наведене, Суд визнає, що суди першої й апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів першої й апеляційної інстанцій - без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 345, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради залишити без задоволення, а постанову Димитровського міського суду Донецької області від 22 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко