Справа № 160/7351/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Справа № 160/7351/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №160/7351/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії згідно заяви від 27.08.2018р. та невидачі розпорядження про перерахунок пенсії;

зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_2 з 01.09.2018р. пенсію за віком з урахуванням оптимального заробітку за період з 01.05.1981р. по 30.06.1986р. із середнім коефіцієнтом заробітної плати, що береться в розрахунок пенсії - 3,28587 та показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії за 2017 рік у розмірі 6273,45 грн.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/7351/18 та у зв'язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2018р. відкрито провадження по справі №160/7351/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно із статтею 126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №160/7351/18 у спрощеному провадженні з урахуванням положень статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Суд в ухвалі від 05.10.2018р. встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов в порядку ч. 1 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 15-ти днів з моменту отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження у справі від 05.10.2018р.

Ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження по справі №160/7351/18 отримана відповідачем 06.11.2018р., що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою про вручення поштової кореспонденції.

Станом на 22.11.2018р. відповідачем до суду не надано відзив на позовну заяву, як і заперечення або пояснення відповідача на позов ОСОБА_2

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів

Відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) отримує пенсію за віком з 01.10.1992р.

27.08.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у якій він просив пенсійний орган:

«1. Перерахувати мені з 01.09.2018 року пенсію за віком, з урахуванням оптимального заробітку за період з 01.05.1981 року по 30.06.1986 року, із середнім коефіцієнтом заробітної плати, що береться в розрахунок пенсії - 3,28587 та показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії за 2017 рік у розмірі 6273,45 грн.

2. Надати виписку з розпорядження про перерахунок з 01.09.2018р. пенсії із інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати за період з 01.05.1981 року по 30.06.1986 року та показника середньої заробітної плати по Україні, за 2017 рік, які враховані при розрахунку перерахованої пенсії».

У відповідь на дану заяву ОСОБА_2 отримав лист Відділу з питань призначення пенсії №11 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за вих. №К13856-18 від 10.09.2018р., у якому позивача повідомлено про проведення перерахунку пенсії з 01.09.2017р., із зазначенням індивідуального коефіцієнта заробітної плати позивача - 2,03698.

Надалі у відповідь на запит представника позивача щодо пенсіонування ОСОБА_2 останнім було отримано лист за вих. №638/03.15/12 від 05.07.2018р., у якому відповідач пояснив, що пенсію позивача обчислено відповідно до довідки про заробітну плату за найоптимальнійший період роботи позивача з 01.05.1981р. по 31.12.1988р. При цьому індивідуальний коефіцієнт заробітної плати складає 3,28587. Однак, враховуючи умови ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», вилучити з розрахунку середньої заробітної плати для обчислення загального розміру пенсії, заробітну плату немає підстав.

Не погодившись із вищезазначеною позицією пенсійного органу, ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Основні принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003р.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент проведення перерахунку пенсії позивачу у 2006-2007 років) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Пункт 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає проведення оптимізації заробітку для обчислення пенсії.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинного на період виникнення спірних правовідносин) за вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (чинного в період спірних правовідносин) у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

З вищезазначеного слідує, що ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено два можливих способи визначення показника заробітної плати для перерахунку пенсії за вибором пенсіонера: розрахунок пенсії здійснюється із тієї заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія (тобто за 60 місяців в період до 1 липня 2000 року); в розрахунку для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Як вбачається із наданих позивачем пояснень, 20.09.2004р. ОСОБА_2 подав заяву про перерахунок пенсії із довідками про заробітну плату за період з 01.01.1979р. по 31.12.1988р., по що місячно в підряд. Пенсійним фондом м.Кривий ріг визнано оптимальним для обчислення пенсії заробіток за період з 01.05.1981р. по 30.06.1986р., із середнім коефіцієнтом заробітної плати, що береться в розрахунок пенсії - 3,28587.

Згідно до п. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої ^ заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Також враховуючи вимоги до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" я має право на перерахунок раніше призначеної пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, що складає за 2017 рік у розмірі 6273,45 грн.

Позивач вважає, що загальний розмір його пенсії з 01.01.2018р. має бути 12 521, 08 грн. та повен складатись із:

-показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні - 6273,45 грн.;

-коефіцієнта заробітної плати, що береться в розрахунок пенсії - 3,28587;

-коефіцієнта стажу - 0,58417;

-доплата за понаднормований стаж 479,16 грн.

Також, як зауважує позивач, у відповідності до норм чинного законодавства України до загального розміру пенсії позивач за віком (12 521, 08 грн.) також додається підвищення дітям війни у розмірі 66,43 грн. та доплата по постанові Кабінету Міністрів України №996 в сумі 1175,83 грн., у звязку з чим загальна сума до виплати Пенсійного фонду України має становити 13 763, 34 грн.

Натомість, останній перерахунок пенсії ОСОБА_2 був проведений на підставі заяви позивача від 14.05.2008р., в якій позивач просив провести перерахунок пенсії з доданням стажу по 31.12.2003 та провести перерахунок за період з 01.08.1972р.по 31.12.1980р. на підставі іншої довідки про заробітну плату, однак врахувати заробітну плату за період після 01.07.2000р. в розрахунок середньої заробітної плати для обчислення загального розміру пенсії позивач в заяві пенсійний фонд не просив.

З огляду на зазначене, при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_2 відповідачем порушено ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якою перерахунок пенсії повинен був здійснюватися із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, тобто на підставі довідки про заробіток для обчислення пенсії за 60 місяців, оскільки стаж до призначення пенсії набуто позивачем до 2000 року.

Враховуючи вищезазначене, включення відповідачем в розрахунок для обчислення коефіцієнта заробітної плати періоду з 01.07.2000р. по 30.04.2008р. при проведенні перерахунку пенсії з 01.05.2008р. є неправомірним.

При цьому, слід зазначити, що положеннями ст. 40 передбачена можливість виключення періоду до 60 календарних місяців поспіль за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10% тривалості страхового стажу.

Згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у чинній редакції) - у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що відмова пенсійного органу провести перерахунок пенсії позивача на підставі довідки про заробітну плату за 5 років, в даному випадку за період з 01.05.1981р. по 30.06.1986р. без врахування заробітної плати за період після 01.07.2000р., тобто виключити з розрахунку середньої заробітної плати для обчислення загального розміру пенсії заробітну плату з 01.07.2000р., є порушенням прав позивача на справедливий розмір пенсії, оскільки після проведення такої оптимізації коефіцієнт заробітної плати позивача було б збільшено, відповідно це призвело б до збільшення пенсії.

Отже, надаючи оцінку оскаржуваним діям пенсійного органу, суд зазначає, згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.ст. 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Водночас, відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірність оскаржуваних дій.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням відсутності відзиву або заперечень на позов відповідача (субєкта владних повноважень), суд доходить висновку, що позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії підлягає задоволенню.

З урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України - негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими рішення суду, зокрема, про присудження виплати пенсій у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно, суд вирішив за необхідне допустити до негайного виконання це рішення у вказаній частині.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою електронної квитанції (сплату судового збору здійснено з порталу http://court.gov.ua/) за №95218 від 26.09.2018р. на суму 704,80 грн.

Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено повністю, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 704, 80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі №160/7351/18 (Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області).

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: 50031, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Валдайська, 4; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії згідно заяви від 27.08.2018р. та невидачі розпорядження про перерахунок пенсії.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_2 з 01.09.2018р. пенсію за віком з урахуванням оптимального заробітку за період з 01.05.1981р. по 30.06.1986р. із середнім коефіцієнтом заробітної плати, що береться в розрахунок пенсії - 3,28587 та показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії за 2017 рік у розмірі 6273,45 грн. (шість тисяч двісті сімдесят три гривні сорок пять копійок).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) пенсії у новому розмірі у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1