Справа № 826/11145/16
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року (м. Київ, дата виготовлення повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просила суд: скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 квітня 2016 року №2014-1305 про сплату земельного податку у розмірі 20 517 грн 90 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неправомірно нараховано земельний податок, оскільки вона не є власником чи користувачем земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1, а також звільняється від сплати земельного податку як платник єдиного податку.

У письмових запереченнях на позов відповідачем вказано, що позивач зобов'язана сплачувати земельний податок за земельну ділянку під належними їй на праві власності нежилими приміщеннями у багатоквартирному будинку згідно з п. 287.8 ст. 287 ПК України. При цьому, такий обов'язок не змінюється з набуттям позивачем ознак суб'єкта господарювання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, апелянт вказує на те, що судовими рішеннями у справах №826/14058/13-а та №826/25465/15 визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.03.2013 за платежем «земельний податок з фізичних осіб» на загальну суму 1829,01 грн та від 30.04.2015 №260-17 платежем «земельний податок з фізичних осіб» на загальну суму 4105,22 грн.

Також апелянт зазначає про те, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець та проводить господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, тому вимога податкового органу про сплату 20517 грн 90 коп. є безпідставою та не підлягає оплаті.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як свідчать матеріали справи, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.04.2016 №2014-1305, яким позивачу визначене грошове зобов'язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 20 517,90 грн (а.с. 8).

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обрання позивачем спрощеної системи оподаткування і сплата єдиного податку не звільняє від сплати земельного податку за земельну ділянку під нежилими приміщеннями з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно п. п. 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

За правилами пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно частин першої та другої ст. 120 Земельного кодексу України № 2768-III від 25.10.2001 (в редакції від 03.04.2016) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статей 125, 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 378 цього Кодексу право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Зокрема, в розумінні зазначених норм обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи-власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правомочностей, як-от: набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 є власницею нежитлового приміщення в багатоквартирному житловому будинку: АДРЕСА_1, загальною площею 92,2 кв.м. згідно з договором купівлі-продажу від 26.04.2006, що не заперечується сторонами та встановлено під час розгляду справ №2а-14505/11/2670, №2а-10470/12/2670 та №826/25465/15 (а.с. 14-20, 31-34).

Відтак, позивач як власник нежилих приміщень у багатоквартирному жилому будинку згідно з п. 287.8 ст. 287 ПК України несе обов'язок із сплати до бюджету податку за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з свідоцтвом платника єдиного податку ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 25.04.2012 основний вид економічної діяльності є надання в оренду власного чи орендованого нерухомого майна (код 68.20) (а.с. 22).

У пункті 269.2 статті 269 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Згідно з підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Тобто, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.

Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Вказана позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 27.02.2018 у справі № 826/8675/17.

Отже, обрання позивачем спрощеної системи оподаткування і сплата єдиного податку не звільняє позивача від сплати земельного податку за земельну ділянку під нежилими приміщеннями з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Разом з тим, в апеляційній скарзі скаржник вказує, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2013 залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2014 у справі № 826/14058/13-а скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби № від 27.03.2013 за платежем «Земельний податок з фізичних осіб» на загальну суму 1 829,01 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2016 у справі № 826/25465/15 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві № 260-17 від 30.04.2015 за платежем «Земельний податок з фізичних осіб» на загальну суму 4 105,22 грн.

Апелянт вказує, що у 2016 році отримала оскаржуване повідомлення-рішення № 2014-1305 від 19.04.2016 в якому вказана необґрунтована інформація та безпідставна сума заборгованості на загальну суму 20 517,9 грн.

Дослідивши всі наявні матеріали справи, колегія суддів звертає увагу на відсутність в них будь-якого розрахунку податкового зобов'язання до оскаржуваного рішення, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб, зокрема застосовані контролюючим органом розмір ставки податку, базу оподаткування. Зазначене можливо встановити (визначити) виключно з розрахунку податкового зобов'язання, що додається до податкового повідомлення-рішення, який в матеріалах справи відсутній.

Згідно з відповіді ГУ ДФС у м. Києві «Щодо надання інформації зі сплати за землю» № 85350/С/26-15-13-05-19 від 18.12.2018 відповідно до нарахованих сум по податкових повідомлень-рішень за 2013-2016 ОСОБА_2 по платі за землю з фізичних осіб за відповідну земельну ділянку в розмірі, зокрема 2016 рік нараховано - 20 517,90 грн, сплачено - 0,00 грн. Тобто, стосовно розміру ставки податку та бази оподаткування щодо нарахованого податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб інформації позивачу контролюючим органом не надано.

Апелянтом суду апеляційної інстанції також надано лист ГУ земресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) № 03-16/5741 від 06.03.2012 згідно з яким позивачу повідомлено, що земельна ділянка площею 2815,94 кв. м. на АДРЕСА_1 обліковується за Житлово-експлуатаційною дільницею № 2 Київської дистанції цивільних споруд і водопостачання та ЖЕУ-2 Київської дільниці цивільних споруд ПЗЗ (житловий будинок), що унеможливлює визначити розмір пропорційної частки прибудинкової території за яку апелянт повинен платити земельний податок. Для надання відповідних пояснень представник відповідача у судове засідання не з'явився, та не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.

Згідно з п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В той же час, відповідачем не доведено правильність розрахунків земельного податку по земельній ділянці з урахуванням даних державного земельного кадастру та не надано доказів щодо визначення розміру пропорційної частки прибудинкової території за яку позивач повинен платити земельний податок.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 815/4615/15.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та фактичні дані у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати податкове повідомлення-рішення № 2014-1305 від 19.04.2016.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2010, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2011 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.09.2014 у справі № 2а-17058/09/2670 за позовом ОСОБА_2 до Дердавної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ГУ ДКУ в м. Києві про скасування податкового повідомлення позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення № від 05.05.2009. В іншій частині позову відмовлено.

При цьому, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.09.2014, яка набрала законної сили зазначено, що ОСОБА_2 не належить до кола платників земельного податку з фізичних осіб.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 квітня 2016 року №2014-1305 про сплату земельного податку у розмірі 20 517 (двадцять тисяч п'ятсот сімнадцять) грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.03.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Н.В. Безименна