Справа № 420/6001/18
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6001/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Одеса

У залі судових засідань №6

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Савулій В.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про визнання протиправним та скасування Рішення щодо відмови у відновленні пенсії, викладеного в п.2.9 протоколу №12 від 18.10.2017р., визнання протиправними дій щодо припинення вплати пенсії, зобовязання поновити виплату раніше призначеної пенсії, та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки в її виплаті,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (від 10.12.2018р. вхід.№38268/18), просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні пенсії, яке викладено в п.2.9 протоколу №12 від 18.10.2017року; визнати протиправними дії Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1; зобовязати Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки в її виплаті.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є внутрішньо переміщеною особою, та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Також, позивач стверджує, що право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати таке право незалежно від того, де проживає особа, якій призначено пенсію.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№1966/19 від 18.01.2019р.), наголошуючи, зокрема, що ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а також перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Також, відповідач зазначає, що 01.11.2017р. на підставі витягу з протоколу рішення ОСОБА_2 з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №12 від 18.10.2017р., Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області припинено виплату пенсії позивачу, у зв'язку з його відсутністю за фактичним місцем проживання.

Відповідач Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області з позовними вимогами також не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№25/19 від 02.01.2019р.), зазначаючи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Пенсійна справа знаходиться в Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, та саме на вказаного субєкта владних повноважень покладено обовязок здійснювати перерахунок пенсії позивача. При цьому, Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області має право лише надавати пенсіонерові відомості про розмір пенсії, та її складові, сприяти у наданні документів та обміну інформацією з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №420/6001/18 за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про визнання протиправним та скасування Рішення щодо відмови у відновленні пенсії, викладеного в п.2.9 протоколу №12 від 18.10.2017р., визнання протиправними дій щодо припинення вплати пенсії, зобовязання поновити виплату раніше призначеної пенсії, та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки в її виплаті.

Ухвалою суду від 06.02.2019р., з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.183 КАС України, закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що від позивача ОСОБА_1, та відповідачів Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшли клопотання (вхід.№6736/19 від 25.02.2019р., вхід.№6745/19 від 25.02.2019р., вхід.№6158/19 від 20.02.2019р., відповідно) про розгляд справи без їх участі, судом, з урахуванням приписів ч.3 ст.194 КАС України, ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи письмових доказів, 18.10.2017р. ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради відповідно до п.п.2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365, прийнято рішення №12 пунктом 2.9 припинено виплату пенсії ОСОБА_1 у звязку з відсутністю заявника за місцем фактичного проживання/перебування, а саме: за адресою: м.Ізмаїл, вул.Героїв Крут,39.

З матеріалів справи вбачається, що повноважний представник ОСОБА_1 звернувся до Начальника Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області ОСОБА_3 із заявою від 22.11.2017р. щодо надання інформації з яких причин ОСОБА_4 не виплачено пенсію за листопад 2017р.

За наслідками розгляду вищеозначеної заяви від 22.11.2017р., Ізмаїльським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області на адресу представника ОСОБА_5 надіслано ОСОБА_2 від 07.12.2017р. №10194/02, у якому зазначено, що ОСОБА_1 є пенсіонером МВС та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, у звязку з чим з питань виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно звертатися до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Судом зясовано, що повноважний представник ОСОБА_1 звернувся до Начальника Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_6 із заявою від 22.11.2017р. щодо надання інформації з яких причин ОСОБА_4 не виплачено пенсію за листопад 2017р.

Відповідно до наявного у матеріалах справи ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 30.07.2018р. №198/18, за підписом голови комісії, заступника міського голови ОСОБА_7, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УП та СЗН Ізмаїльської міської ради як внутрішньо переміщена особа відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014р. №509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» з 19.11.2014р. (довідка № від 19.11.2014 р., нова довідка № від 23.11.2016р.). Відповідно до інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.09.2017р. №17004/03 щодо розгляду на ОСОБА_2 з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ОСОБА_1 (вхід.№2328/01 від 12.09.2017р.). УП та СЗН здійснило вихід за місцем проживання/перебування за адресою: м.Ізмаїл, вул.Г.Крут,39. Факт проживання за вказаною адресою не підтверджено (акт обстеження матеріально побутових умов сімї від 25.09.2017р.). У звязку з чим, згідно з п.п.2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365, рішенням комісії від 18.10.2017р. протокол №12 ОСОБА_1 відмовлено у відновленні виплати пенсії у звязку з відсутністю ОСОБА_1 за адресою: м.Ізмаїл, вул.Героїв Крут,39.

Вищеозначене слугувало підставою для звернення позивача - ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні пенсії, яке викладено в п.2.9 протоколу №12 від 18.10.2017року; визнання протиправними дій Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1; зобовязання Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки в її виплаті, підлягають задоволенню частково, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, підставою для звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою слугувало припинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області виплати ОСОБА_1 пенсії.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії для внутрішньо переміщених осіб закріплено в Законі України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 7 якого для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є, зокрема, знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою, та наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно з п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014р. довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Як встановлено судом, позивач - ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Довідки від 23.11.2016р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Водночас, жодних доказів на підтвердження того, що у спірний період ОСОБА_1 втратив статус внутрішньо переміщеної особи, відповідачами, на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України, суду не надано.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовано статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за умовами якої пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття територіальним органом Пенсійного фонду відповідного рішення, та виключно з підстав, передбачених статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в Постановах від 27 червня 2018року у справі №428/6029/17, від 03 жовтня 2018року у справі №233/3660/17.

Також, судом встановлено, що Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017року, залишеною без змін Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018року, та Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2018року у справі №826/12123/16 адміністративний позов задоволено частково. Визнано нечинними пункти 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016року №365, та абзац 10 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014року №637. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зокрема, під час розгляду вищеозначеної справи суди дійшли висновку, що факт проживання особи за тим чи іншим місцем проживання не впливає на визначення її права на пенсію. Відсутність особи за фактичним місцем проживання/перебування (яка, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016року №365, є підставою для припинення пенсійних виплат) на законодавчому рівні не включена до підстав припинення пенсійних виплат. Також, законодавством взагалі не передбачені перевірки інформації про постійне або тимчасове місце проживання пенсіонерів, крім тих, які перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб, шляхом здійснення виходу працівників державних органів за відповідною адресою. Запровадження таких перевірок стосовно пенсіонерів внутрішньо переміщених осіб має ознаки дискримінації.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Відповідно до п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення Судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

У звязку з чим, припинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, на підставі п.2.9 рішення ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 18.10.2017р. №12, виплати пенсії позивачу ОСОБА_1, здійснено не у спосіб, передбачений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні пенсії, яке викладено в п.2.9 протоколу №12 від 18.10.2017року; визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1; зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки в її виплаті.

При цьому, суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1; зобовязання Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки в її виплаті, оскільки ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, та саме вказаним субєктом владних повноважень позивачу припинено виплату пенсії.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що жодні докази на підтвердження вчинення Ізмаїльським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області дій щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії, у матеріалах справи відсутні.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає, що відповідно до ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, із системного аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов'язком суду. Тобто, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об'єктивних обставин, що підтверджені належними та достатніми доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Застосування наведеної норми - це прерогатива суду.

До того ж, судом встановлено, що в позовній заяві ОСОБА_1 не наведено аргументованих доводів, та до матеріалів справи не додано належних, та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняте рішення суду тривалий час відповідачем не буде виконуватись, а тому дана вимога позивача не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про визнання протиправним та скасування Рішення щодо відмови у відновленні пенсії, викладеного в п.2.9 протоколу №12 від 18.10.2017р., визнання протиправними дій щодо припинення вплати пенсії, зобовязання поновити виплату раніше призначеної пенсії, та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки в її виплаті, підлягають задоволенню частково, з вищенаведених підстав.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; 3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас, судом встановлено, що жодних доказів на підтвердження понесення витрат повязаних з розглядом справи позивачем - ОСОБА_1, до матеріалі не додано, у звязку з чим суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення означеної вимоги позивача.

Керуючись ст.ст.72-77, ч.3 ст.194, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про визнання протиправним та скасування Рішення щодо відмови у відновленні пенсії, викладеного в п.2.9 протоколу №12 від 18.10.2017р., визнання протиправними дій щодо припинення вплати пенсії, зобовязання поновити виплату раніше призначеної пенсії, та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки в її виплаті, задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні пенсії, яке викладено в п.2.9 протоколу №12 від 18.10.2017року.

3. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

4. Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки в її виплаті.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м.Одеса, вул.Канатна,83, ) на користь ОСОБА_1 (68600, Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Героїв Крут,39, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704(сімсот чотири)грн. 80коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.