Справа № 160/501/19
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2019 року Справа № 160/501/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним припинення виплати пенсії та зобов`язання вчинити певні дії, -
18 січня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати і виплатити пенсію за віком у належному розмірі, починаючи з 01.10.2018 року по день ухвалення рішення.
Обгрунтовуючи позовні вимоги в позові, позивачзазначив наступне. З 31 серпня 2000 р. ОСОБА_1 є пенсіонером за віком. З 01.11.2014 року він перебуває на обліку у Покровському секторі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Проте, з не зрозумілих причин з 01.10.2018 року виплату пенсії припинено. На неодноразові звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо підстав припинення виплати пенсії відповідач безпідставно посилався на закони та інші нормативно-правові акти, які регулюють пенсійні та інші соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам. Позивач зазначив, що не є внутрішньо переміщеною особою і ніколи нею не був. Вказав, що припинення виплати йому пенсії є незаконним. Право на отримання пенсії є абсолютним та не може бути обмежено. Просить відновити порушене право.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідача зобов'язано надати відзив на позовну заяву.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
07 лютого 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву,в якому заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими. В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено наступне. ОСОБА_1 3 01.11.2014 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з 19.11.2014 року, тобто після початку Антитерористичної операції на сході України. Адреса попереднього місця проживання: АДРЕСА_2. Тому, за твердженням відповідача, наявні всі законодавчі підстави для взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи. Припинення або відновлення соціальних виплати внутрішньо переміщених осіб регулюється постановою КМУ від 08.06.2016 р. №365, якою визначено, що продовження виплати пенсії можливе за умови отримання довідки внутрішньо переміщеної особи та за результатами розгляду Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління соціального захисту населення Покровської районної державної адміністрації. У зв'язку з відсутністю довідки про встановлення позивачу статусу внутрішньо переміщеної особи, виплата пенсії йому була припинена з 01.10.2018 року. Окрім того, постановою КМУ від 25.04.2018 р. №335 викладено у новій редакції п.15 постанови КМУ від 08.06.2018 р. №365, згідно з якою суми соціальних виплат, які не виплачені за минулі періоди, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з чим, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за місцем проживання: АДРЕСА_1.
З 01.11.2014 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком з 31.08.2000 року.
З 01.10.2018 року виплату пенсії ОСОБА_1 припинено.
19 жовтня 2018 року позивач звернувся до Покровського сектору обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з листом щодо підстав припинення виплати пенсії.
Листом від 02.11.2018 року з вих. 684/02.34-21 Покровський сектор обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомив, що на момент виникнення обставин, зазначених у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»,адреса проживання позивача визначена: м. Донецьк, вул. В. Терешкової, б. 2, кв.35,| тому у є всі підстави для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Наявність реєстрації в паспорті від 19.11.2014 року в с. Великомихайлівка, вулиця Підлісна, 17, не дає підстав для відмови у взятті на облік як внутрішньо переміщеної особи. Припинення або відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам проводиться згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365. Продовження виплати пенсії можливе за умови отримання довідки внутрішньо переміщеної особи та за результатом розгляду Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішні переміщеним особам управління соціального захисту населення Покровської районної державної адміністрації (а.с.13).
Не погодившись, позивача звернувся до суду з даним позовом.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин, що підтверджують наявність або відсутність правових підстав для припинення виплати пенсії за віком у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Конституцією України закріплено основи соціальної спрямованості держави.
Так, згідно зі ст.3, ст. 19, ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.
Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.
Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.ст.73-76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи усі докази, надані суду, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
В ході судового розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
Виплату пенсії припинено з 01.10.2018 року.
На час розгляду справи виплату пенсії позивачу не відновлено.
В обґрунтування підстав припинення виплати пенсії відповідач зазначив про відсутністьу позивача довідки про встановлення статусу внутрішньо переміщеної особи.
Суд вважає безпідставними та необґрунтованими такі доводи відповідача в обґрунтування підстав припинення виплати пенсії.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, серед яких така підстава, як відсутність довідки про встановлення статусу внутрішньо переміщеної особи, відсутня.
Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав, визначених законом, для припинення виплати пенсії ОСОБА_1 Не надано і доказів прийняття відповідного обґрунтованого рішення в розумінні ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на викладене, суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 жовтня 2018 року було здійснено відповідачем не у спосіб, передбачений Конституцією України та Законом № 1058-IV, та без законних на те підстав.
Суд вважає доцільним зауважити відповідачу, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.
При цьому, реєстрація особи як внутрішньо переміщеної - це її право, а не обов'язок, та надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.
Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, при цьому, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.
Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. №335, в якості обґрунтування підстав припинення виплати пенсії, не враховуються судом, виходячи з наступного.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Окрім того, виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (преамбула до Закону № 1058-IV).
Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами, в даному випадку, право позивача на отримання пенсії за віком.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, щоправосуддя в Україніздійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейськихстандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.
З урахуванням викладеного, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з 01 жовтня 2018 року виплати пенсії ОСОБА_1 є протиправними.
Щодо іншої частини позовних вимог суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
В адміністративному позові позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити пенсію за віком у належному розмірі, починаючи з 01.10.2018 року по день ухвалення, тобто в даному випадку до 18.03.2019 року.
Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З огляду на викладене та з метою повного та ефективного захисту прав, свобод інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії позивачу з 01.10.2018 року, сплативши позивачу заборгованість по пенсії за весь період, починаючи з моменту припинення її виплати, тобто з 01.10.2018 року.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768,40грн. підлягають стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Як вбачається з ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 р. у справі № 815/4300/17.
Позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано лише довідку адвоката про сплату коштів в розмірі 2000,00 грн.
Вказане не є належним доказом понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене, клопотання позивача про відшкодування витрат професійну правничу допомогу є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним припинення виплати пенсії та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1пенсії за вікомз 01 жовтня 2018 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, пенсії за віком з 01.10.2018 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, заборгованість по пенсії за весь період, починаючи з 01 жовтня 2018 року.
В решті позовних вимог - відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п.1 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судові витрати в розмірі 768,40 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук