Справа № 824/554/18-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/554/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

14 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року (м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧВ -232/18/423/АВ/П/ПТ/ІП-ФС/080 від 16.05.2018 року, винесену заступником начальника управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач в судове засідання не з'явилась. Разом з тим, 11 березня 2019 року на адресу суду через канцелярію надійшло клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи положення частини 3 статті 194 КАС України, де вказано, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності позивача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 в період з 02 травня 2018 року по 03 травня 2018 року проведено на підставі Інформації Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області № 664/03 від 10.01.2018 р. щодо страхувальників, у яких відбулося збільшення кількості застрахованих осіб з ознакою "неповний робочий час" на 20 і більше відсотків за листопад 2017 року. (а.с.46)

Згідно наказу від 26.04.2018 року № 200 "Про проведення інспекційних відвідувань", проведено інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_4.

03.05.2018 року за результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування № ЧВ-232/18/423/АВ (згідно відмітки в акті - позивач заперечень немає), яким встановлено порушення:

- частини 2 статті 30 Закону України №108, частина 4 статті 115 КЗпП України, за бухгалтерськими документами по нарахуванню заробітної плати встановлено недостовірний бухгалтерський облік витрат на оплату праці, зокрема за платіжно - розрахунковою відомістю № ФЛ_ЧО-0014 за липень 2017 року проведено нарахування заробітної плати ОСОБА_5 за 5 днів роботи в сумі 445,24 грн. та за час відпустки з 01 липня по 24 липня 2017 року в сумі 1626,48 грн., всього в сумі 2071,72 грн., всього належить до виплати 1667,63 грн. із наявним підписом в отриманні ОСОБА_5 До платіжно - розрахункової відомості за липень 2017 року долучено заднім числом відомість № ФЛ_ЧО-0053 за липень 2017 року із зазначенням дати 26 червня 2017 року на виплату за час відпустки в сумі 1309,31 грн. та відомість № ФЛ_ЧО-0057 за липень 2017 року від 04.08.2017 року на виплату заробітної плати в сумі 358,42 грн.

За платіжно - розрахунковою відомістю № ФЛ_ЧО-0016 за серпень 2017 року проведено нарахування заробітної плати ОСОБА_6 за 4 роботи у серпні в сумі 680,00 грн. та за час відпустки з 01 серпня по 25 серпня 2017 року в сумі 2170,56 грн., всього нараховано в сумі 2850,56 грн., всього належить до виплати 2294,70 грн. із наявним підписом в отриманні ОСОБА_6 До платіжно - розрахункової відомості за серпень 2017 року долучено заднім числом відомість 27 липня 2017 року №ФЛ_ЧО-0060 за серпень 2017 року на виплату за час відпустки в сумі 1891,30 грн. та відомість № ФЛ_ЧО-0064 за серпень 2017 року від 07.09.2017 року на виплату заробітної плати ОСОБА_6, в сумі 403,40 грн. Заробітна плата за час відпустки ОСОБА_5 за період відпустки з 1 по 24 липня 2017 року нараховано у липні 2017 року, то відповідно і виплата за час відпустки проведено не за три дні до початку відпустки, а пізніше, а заробітну плату за час відпустки ОСОБА_6, за період відпустки з 1 по 25 серпня 2017 року нараховано серпні 2017 року, то відповідно виплата за час відпустки переведено не за три дні до початку відпустки, а пізніше.

- статті 21 КЗпП України, за трудовим договором № 1 від 04.12.2015 року прийнято ОСОБА_5 за професією фармацевта на основне місце роботи на повну ставку з оплатою 1724 грн. з установленим часом виконання робіт 40 годин за тиждень (8 годин на день), за взаємною згодою сторін між працівником і фізичною особою - підприємцем за додатковою угодою № 4 від 01.02.2017 року переведено за сумісництвом з оплатою праці 50 % від суми 3640 грн., без запровадження змін про режим роботи з неповним робочим часом. (а.с. 9-14)

16.05.2018 року уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Чернівецькій області винесено постанову № ЧВ-232/18/423/АВ/П/ПТ/ІП-ФС/080 про накладення штрафу у сумі 3723,00грн. (а.с.15-16).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини про порушення позивачем вимог статті 21, 115 КЗпП України є доведеними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі Положення), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.п.5 п.4 Положення про Управління, Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно п.п. 49 пункту 4 Положення про Управління, Управління Держпраці, накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю - визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці - Держпраці та її територіальних органів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки позивача було питання дотримання вимог законодавства про працю.

Апелянт посилається на те, що ії протиправно притягнуто до відповідальності за недостовірний бухгалтерський облік витрат на оплату праці, зокрема порушення строків виплати заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки.

Згідно платіжно-розрахункової відомості №ФЛ_ЧО-0014 за липень 2017 року проведено нарахування заробітної палати ОСОБА_5 за 5 днів роботи в сумі 445,24 грн. та за час відпустки з 01 липня по 24 липня 2017 року в сумі 1626,48грн., всього в сумі 2071,72грн. Всього належить до виплати 1667,63 грн. із наявним підписом в отриманні ОСОБА_5 (а.с.55) Відповідно до платіжно-розрахункової відомості №ФЛ_ЧО-0016 за серпень 2017 року проведено нарахування заробітної палати ОСОБА_8 за 4 дні роботи у серпні в сумі 680,00грн. та за час відпустки з 01 серпня по 25 серпня 2017 року в сумі 2170,56грн. Всього нараховано в сумі 2850,56грн., всього належить до виплати 2294,70грн. із наявним підписом в отриманні ОСОБА_8 (а.с.57).

Позивач посилався також на те, що відповідно до пп. 14.1.48 Податкового кодексу України, пп.2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 року № 5 відпускні входять до складу додаткової заробітної плати та згідно пп. 1.6.1 Інструкції № 5 відпускні нараховуються частинами окремо за кожним місяцем, на який припадають такі календарні дні відпустки на дні відпустки у відповідному місяці. Тому позивачем 19 червня та 19 липня 2017 року були здійсненні всі оподаткування сум відпускних податком на доходи фізичних осіб, єдиним соціальним внеском, військовим збором в підтвердження чого долучено до матеріалів справи відповідні квитанції. (а.с.23-27)

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами позивача та зазначає, що квитанції про оподаткування сум відпускних податком на доходи фізичних осіб, єдиним соціальним внеском, військовим збором не є належним та допустимим доказом виплати відпускних у строки відповідно до частини 4 статті 115 КЗпП, оскільки суми податків та зборів, які визначені у вказаних квитанціях не відповідають сумам проведених виплат ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Судом першої інстанції були досліджені накази про надання відпустки, зокрема: наказ № 5-17 від 16.06.2017 року "Про надання основної щорічної відпустки" ОСОБА_5, фармацевту, тривалістю 24 календарних дні з 01 липня 2017 року по 24 липня 2017 року. (а.с.20), та наказ про відпустку № ФЛ - 0004044 від 01.07.2017 року згідно якого працівник ОСОБА_5 в період з 01.07.2017 року по 24.07.2017 року, перебувала у відпустці, сума відпускних - 1626,48 грн.(а.с.58), який став підставою для нарахування та виплати заробітної плати під час відпустки (відпускних), що також є доказом порушення строків таких виплат.

Крім того, в матеріалах справи наявний наказ № 6-17 від 18.07.2017 року "Про надання основної щорічної відпустки" ОСОБА_6, провізору, тривалістю 24 календарних дні з 01 серпня 2017 року по 25 серпня 2017 року.(а.с.19) та відповідно наказу про відпустку № ФЛ - 0004153 від 01.08.2017 року, який став підставою для нарахування та виплати відпускних судом встановлено, що працівник ОСОБА_6 в період з 01.08.2017 року по 25.08.2017 року, перебувала у відпустці, сума відпускних - 2170,56 грн., що свідчить про порушення позивачем строків виплати заробітної плати під час відпустки.

Судова колегія зазначає, що зі змісту вищенаведених наказів вбачається, що вони однакові за змістом, тобто стосуються надання працівникам (ОСОБА_5, ОСОБА_6.) щорічної відпустки, однак містять різні дати видачі.

Відповідно до частини 4 статті 115 КЗпП заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про відпустки" від 15.11.96 N 504/96-ВР встановлено, заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, що заробітна плата за час щорічної відпустки виплачувалася працівникам ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з порушенням строків, встановлених законодавством, що підтверджується дослідженими матеріалами справи про надання основної щорічної відпустки, в тому числі і розрахунково - платіжними відомостями.

Так, статтею 265 КЗпП України встановлено відповідальність за порушення законодавства про працю.

Згідно абз.8 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що порушення термінів виплати позивачем заробітної плати за весь час відпустки цілком підтверджені відповідачем, а тому останній правомірно, при наявності достатніх підстав притягнув до відповідальності позивача за порушення трудового законодавства у відповідності до абз. 8 статті 265 КЗпП України.

А відтак, обставини про порушення позивачем вимог статті 115 КЗпП України є цілком доведеними.

Щодо порушень позивачем вимог статті 21 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Наведена вище норми дозволяють працівникам, крім основного трудового договору, укладати трудові договори про роботу за сумісництвом.

Чинним законодавством не передбачено переведення з основного місця роботи на місце роботи за сумісництвом.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи відповідача в тій частині, що якщо працівник залишається працювати на тій самій посаді в межах підприємства, переведення у розумінні статті 32 КЗпП України, не може бути застосовано.

Згідно статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Зі змісту статті 32 КЗпП України вбачається, три види зміни умов трудового договору, зокрема: переведення на іншу роботу; переміщення на інше робоче місце; зміна істотних умов праці.

Отже, істотні умови трудового договору можна розподілити, на такі групи: трудова функція працівника (спеціальність, кваліфікація, посада); робоче місце (конкретний структурний підрозділ підприємства, конкретний механізм або агрегат, на якому працює працівник і тощо); інші істотні умови (системи і розміри оплати праці, пільги, режим роботи, поєднання професій і посад тощо).

Таким чином, в даних правовідносинах не могло застосовуватись переведення, оскільки трудова функція працівника не змінилася, ОСОБА_5 як працювала на посаді завідувачем аптеки - фармацевтом так і продовжувала працювати. Робоче місце не змінилося - вона продовжує працювати в тій-же аптеці. Зміна статусу трудового договору з основного місця роботи на роботу за сумісництвом не є зміною істотних умов праці (системи і розміри оплати праці, пільги, режим роботи, поєднання професій і посад)

Робота за сумісництвом передбачена трудовим законодавством. На підставі частини 2 статті 21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної та творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному чи одночасно на декількох підприємствах, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що не логічними є відносини роботодавця і працівника щодо прийняття працівника на умовах сумісництва, в той час коли у нього немає основного місця роботи, а відтак переведення ОСОБА_5 з основного місця роботи на роботу за сумісництвом здійснено із порушенням вимог статті 21 КЗпП України.

В матеріалах справи міститься рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.07.2018 року, згідно якого провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 41 КУпАП України закрито в зв'язку закінченням строків накладення адміністративного стягнення. (а.с.69)

Зі змісту цього рішення вбачається, що ОСОБА_4 своїми діями вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 41 КУпАП України. При цьому, у рішенні суду відсутні відомості про будь-які обставини вчиненого правопорушення.

Частиною 1 статті 41 КУпАП визначено гіпотезу та санкцію за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Проаналізувавши рішення Вижницького районного суду Чернівецької області, колегія суддів приходить до висновку, що в ньому відсутні відомості про обставини вчиненого адміністративного порушення, а тому таке рішення на думку суду не має преюдиційного значення при вирішенні вказаного спору.

Отже, відповідачем доведено правомірність спірного рішення, як таке, що прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 березня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Совгира Д. І.