Справа № 0940/1660/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/4153/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Заверухи О. Б., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 0940/1660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Тимощук О. Л.,

час ухвалення рішення - 17.10.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - 17.10.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду з 09 грудня 1982 року по 06 червня 1988 року в пільговому обчисленні стажу роботи, із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців стажу роботи, зобов'язати зарахувати зазначений пільговий стаж та провести перерахунок пенсії з врахуванням стажу в пільговому обчисленні з 21 серпня 2018 року, з підстав неправомірної відмови суб'єкта владних повноважень.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність. Таким чином, оскільки факт роботи позивача у районі Крайньої Півночі у період з 09 грудня 1982 року по 06 червня 1988 року підтверджено записом у його трудовій книжці та архівними довідками ТОВ "Лукойл-Коми" від 20 лютого 2014 року та від 11 листопада 2013 року, тому дії відповідача щодо відмови в зарахуванні цього періоду в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців, з підстав ненадання строкового трудового договору, є протиправними. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що окрім трудової книжки позивача, його робота в районах Крайньої Півночі жодними документами не підтверджена. Відповідна довідка про направлення на роботу в район Крайньої Півночі чи строковий трудовий договір на роботу відсутні, що суперечить приписам п.5 та пп."д" п.5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі". Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач подав заяву про розгляд справи без участі його представника, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30 січня 2014 року отримує пенсію за віком по Списку №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України.

21 серпня 2018 року позивач звернувся в Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з заявою та просив повідомити, чи зараховано періоди його роботи з 09 грудня 1982 року по 06 червня 1988 року в пільговому обчисленні один рік роботи за один рік і шість місяців стажу та чи розрахунку пенсії з врахуванням заробітної плати за вказані періоди є обмеження заробітку у 5,6 розміру заробітної плати.

До вказаної заяви позивач долучив копію трудової книжки, архівні довідки ТОВ "Лукойл-Коми" від 20 лютого 2014 року та від 11 листопада 2013 року, якими підтверджується, що у період з 02 листопада 1982 року по 06 червня 1988 року він працював повний робочий день вахтово-експедиційним методом учнем електромонтажника прокатно-ремонтного цеху електропогружних насосів (з 02 листопада 1982 року по 08 грудня 1982 року) та електромонтажником по ремонту та обслуговуванню електрообладнання (з 09 грудня 1982 року по 06 червня 1988 року).

Листом №300/3-15 від 30 вересня 2018 року Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області повідомило позивача про те, що пільгове обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі проводиться: з 01 березня 1960 року по 01 січня 1991 року у півторакратному розмірі при укладенні строкових трудових договорів; документів про бронювання житла; довідки, виданої з посиланням на те, що особа працювала в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них і в цей період укладала строковий трудовий договір. У всіх інших випадках період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі зараховується в одинарному розмірі. Враховуючи наведене, період роботи позивача з 02 листопада 1982 року по 06 червня 1988 року зараховано в одинарному розмірі. При визначенні заробітної плати для обчислення пенсії не застосовувалося обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пільгове обчислення періодів роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців стажу можливе лише за наявності укладених строкових трудових договорів про роботу в цих районах; разом з тим, ні у поданих позивачем архівних довідках ТОВ "Лукойл-Коми" від 20 лютого 2014 року та від 11 листопада 2013 року, ні у трудовій книжці не вказано жодних відомостей про укладені строкові трудові договори, що свідчить про правомірність відмови відповідача у зарахуванні відповідного стажу роботи ОСОБА_1 у пільговому півторакратному обчисленні. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач працював у вказаний період вахтово-експедиційним методом, а на працівників, які працювали вахтовим методом у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються лише пільги, передбачені ст.ст.1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, а додаткові пільги, передбачені ст.5 цього Указу, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 02 листопада 1982 року по 06 червня 1988 року працював вахтово-експедиційним методом електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання у нафтогазодобуваючому управлінні "Тебукнефть" в Сосногорському районі Республіки Комі.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року № 1029 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» Сосногорський район Республіки Комі відноситься до місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Згідно з абз.1,2 п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року №1908-VІІ «Про розширення пільг на осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі».

Ст.1-4 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності.

Ст.5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, пп. «д» цієї статті передбачено зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Про надання пільг, передбачених ст. 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених ст. 5 Указу від 10 лютого 1960 року, - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Таким чином, пільгове обчислення періодів роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців стажу можливе лише за наявності укладених строкових трудових договорів про роботу в цих районах.

Матеріалами справи, зокрема, архівними довідками ТОВ "Лукойл-Коми" від 20 лютого 2014 року та від 11 листопада 2013 року підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 02 листопада 1982 року по 06 червня 1988 року працював повний робочий день вахтово-експедиційним методом електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання у нафтогазодобуваючому управлінні "Тебукнефть" об'єднання «Коминефть» у Сосногорському районі Республіки Комі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ні у поданих позивачем архівних довідках ТОВ "Лукойл-Коми" від 20 лютого 2014 року та від 11 листопада 2013 року, ні у трудовій книжці не вказано жодних відомостей про укладені позивачем строкові трудові договори.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно звернув увагу на той факт, що вказані довідки містять уточнення щодо належних позивачу пільг, до яких віднесено виключно право на дострокове призначення пенсії окремої категорії громадян, передбачене відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 27 Закону "Про трудові пенсії в Російській Федерації" від 17.12.2001 за Списком №2, розділу XIII, підрозділу 2 пункту "а", затвердженого постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 №1173, що в свою чергу також свідчить про помилковість висновків позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у вищевказаних довідках зазначено про те, що позивач працював вахтово-експедиційним методом.

Згідно з п.6 Інструкції пільги, передбачені Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26 вересня 1967 року № 1908-VІІ «Про розширення пільг на осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі», надаються працівникам експедицій, цілорічних партій, нафторозвідок, загонів, які розташовані (базуються) у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також працівникам експедицій та інших геологорозвідувальних і топографо-геодезичних організацій, які розташовані (базуються) поза районами Крайньої Півночі і місцевостями, прирівняними до районів Крайньої Півночі, направленим на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, в цілорічні партії, нафторозвідки, загони.

Абз.1 п.5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров'я СРСР від 31 грудня 1987 року № 794/33-82, встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені ст.1- 4 Указу від 10 лютого 1960 року, з врахуванням змін та доповнень, внесених ст. 1 та 2 Указу від 26 вересня 1967 року.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що що пільги, передбачені ст.5 Указу від 10 лютого 1960 року, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивач працював у вказаний період вахтово-експедиційним методом, то колегія суддів дійшла висновку, що додаткові пільги, передбачені ст.5 цього Указу, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, на нього не поширюються.

Позивач має право лише пільги, передбачені ст.ст.1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, про що і зазначено в архівних довідках ТОВ "Лукойл-Коми" від 20 лютого 2014 року та від 11 листопада 2013 року.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для зарахування позивачу спірного періоду роботи вахтово-експелиційним методом у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в пільговому обчисленні одного року за один рік і шість місяців роботи відсутні, оскільки таке зарахування можливе лише за умови укладення трудового договору.

Вищевказані висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 27 жовтня 2015 року у справі № 21-3324а15 та від 13 квітня 2016 року у справі № 344/9046/15-а, а також у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 338/1152/14-а (провадження № К/9901/30418/148), від 11 грудня 2018 року у справі № 338/1096/15-а (провадження № К/9901/18711/18), від 13 лютого 2019 року у справі №338/1352/14-а (провадження К/9901/5813/18) та відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, оскільки саме для зарахування стажу роботи в пільговому обчисленні одного року за один рік і шість місяців роботи при роботі вахтово- експедиційним методом необхідне підтвердження такого стажу укладеним трудовим договором, шо у спірних правовідносинах спростовує доводи апелянта.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 0940/1660/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя О. І. Мікула
судді О. Б. Заверуха
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.