Справа № 802/2033/17-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2033/17-а

Головуючий у 1-й інстанції:Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

14 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Сторожа М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, скасування наказу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача та позивач доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та за обставин викладених в ній просили суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що підставами для проведення перевірки позивача слугувала ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року якою задоволено клопотання старшого слідчого ВП ГУНП у Вінницькій області, старшого лейтенанта поліції Томляка Є.М. про призначення позапланової перевірки дотримання вимог Водного Кодексу України, Кодексу України про надра, а також інших нормативних актів, які регулюють відносини у сферах використання та охорони надр ФОП ОСОБА_2 В свою чергу проведення вищезазначеної перевірки доручено Державній екологічній інспекції у Вінницькій області.

Так, на підставі направлення №437 від 20 жовтня 2017 року, яке видано на виконання наказу №129-П від 20.10.2017 року, посадовими особами Державної екологічної інспекції у Вінницькій області у період з 20.10.2017 року по 23.10.2017 року було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства.

За наслідками проведеної позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства складено Акт №500/ВН, у висновках якого встановлено порушення:

- відсутній дозвіл на спеціальне водокористування; відсутній спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами); облік забору та використання води не здійснюється; водозабірна свердловина знаходиться у незадовільному стані: відсутня охоронна зона, над свердловиною розміщені відходи пластика, шини, тощо; на свердловині відсутні пристрої та вимірювальна апаратура, що здійснюють облік об'ємів забору і скидання води.

Так, з метою усунення встановлених перевіркою порушень вимог законодавства було винесено припис від 23.10.2017 року про зобов'язання позивача усунути порушення встановлені в акті перевірки.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття свого рішення, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з ч. 1 ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, в тому числі про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов.

Центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів є Державна екологічна інспекція України, правовий статус якої визначено у Положенні, затвердженому Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №454/2011, який є чинним (далі - Положення №454/2011).

Відповідно до п. 7 Положення №454/2011, Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря).

Згідно з п.п. 4, 6 Положення №454/2011, Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, зокрема, законодавства про поводження з відходами; законодавства щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов, тощо.

Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: приймати рішення про обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин, за винятком суб'єктів підприємницької діяльності (інвесторів), що провадять свою діяльність відповідно до законодавства про угоди щодо розподілу продукції.

Відповідно до ч.ч. 5, 9 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути призупинені виключно за рішенням суду.

Невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб'єкта господарювання згідно із законом.

Згідно ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до обов'язкових екологічних вимог відносять: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров'я населення; д) збереження територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов'язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами.

Так, статтею 42 Водного кодексу України визначено, що водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства. Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними. Вторинні водокористувачі можуть здійснювати скидання стічних вод у водні об'єкти також на підставі дозволів на спеціальне водокористування.

У відповідності зі ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані, зокрема: дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території; здійснювати облік забору та використання вод, вести контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об'єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об'єктів у контрольних створах, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу, своєчасно сплачувати збори за спеціальне водокористування та інші збори відповідно до законодавства.

Згідно з положень ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається: державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. Спеціальне водокористування є платним.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій службових осіб Державної екологічної інспекції у Вінницькій області по проведенню позапланової перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та скасування наказу Держекоінспекції про проведення перевірки за № 129-П від 20.10.2017 р., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставами для проведення даної перевірки слугувала ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року.

Положеннями ст. 533 КПК України визначено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов'язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді була обов'язковою для виконання, а тому посадовими особами Державної екологічної інспекції у Вінницькій області на правомірних засадах проводилась перевірка дотримання вимог водного законодавства ФОП ОСОБА_2

А відтак, відповідач здійснив належні дії щодо направлення відповідних посадових осіб для проведення такої перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, з 20.05.2003 року зареєстрований як фізична особа - підприємець та здійснює різні види господарської діяльності. 22 липня позивач отримав технічні умови ТУ У 36.0--001:2013 на виготовлення води питної, призначеної для реалізації в торгівельній мережі і на підприємствах громадського харчування в якості прохолоджувального напою або для приготування різних страв.

01 березня 2017 року позивачем було укладено з ПАТ "Облжитлопостачзбутторг" договір оренди приміщень загальною площею 42,4 кв.м. по вул. Чернігівській, 1 -а, м. Вінниця для розміщення модулю по розливу бутильованої води.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що з 30.08.2017 року у зв'язку з припиненням діяльності по реалізації очищеної бутильованої води, договір оренди приміщень з ПАТ "Облжитлопостачзбутторг" було розірвано. Відтак, позивач, зазначає, що з 30.08.2017 року вказана господарська діяльність була офіційно припинена, а відтак дії службових осіб Державної екологічної інспекції у Вінницькій області є протиправними, а наказ №129-П від 20.10.2017 року та припис від 23.10.2017 року підлягає скасуванню.

Однак, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги вказаних доводів позивача, оскільки апелянтом не було надано належних доказів того, що 30.08.2017 за його ініціативою у зв'язку з припиненням діяльності по реалізації очищеної бутильованої води договір оренди приміщень між ним та ПАТ "Облжитлопостачзбутторг" було розірвано та з того часу господарська діяльність позивача за адресою: вул. Чернігівська, 1-а, м. Вінниця, була повністю припинена.

Відповідно до Водного кодексу України, підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра, вони є частиною надр. Виходить, що це природний ресурс з подвійним правовим режимом і, тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством і законодавством про надра.

Фактичні ознаки розмежування загального і спеціального використання надр наводяться у ст. 23 Кодексу України про надра, яка надає власникам земельних ділянок і землекористувачам право без отримання спеціальних дозволів (ліцензій) та без гірничих відводів видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до 2 м і прісні підземні води до 20 м та використовувати надра для господарських і побутових потреб. Однак, закон не роз'яснює, що слід розуміти під господарськими і побутовими потребами.

Спеціальне використання надр на праві надрокористування передбачає, відповідно до ст.19 Кодексу України про надра, отримання спеціального дозволу (ліцензії) на використання надр.

Положеннями ст. 21 Кодексу про надра визначено, що видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу здійснюються без гірничих відводів, але за умови отримання спеціального дозволу (ліцензії).

Фактично від водокористувачів вимагається отримання двох дозвільних документів, що визначено у постановах Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування та внесення змін до постанови Кабміну від 10 серпня 1992 року №459" №321 від 13.03.2002 та "Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами у 2008 році" №273 від 27.02.2008.

Зазначені постанови вимагають отримання двох дозволів, тобто здійснення однієї і тієї ж дії - видобування (забору) підземної води, потребує оформлення двох різних дозволів.

Натомість, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи позивачем не надано доказів того, що на момент здійснення відповідачем перевірки в нього був чинний дозвіл на спеціальне водокористування.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем правомірно встановлено порушення позивачем ст. 44 Водного кодексу України.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 127/23849/17, якою відмовлено у задоволенні позову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у визнанні протиправною та скасуванні постанови про накладення адміністративного стягнення № 03/436 від 30.10.2017 року. Зазначена постанова набрала законної сили.

Так, зокрема, у вказаному рішенні зазначено, що у протоколі №007512 від 22.10.2017, зазначалося про виявленні правопорушення і містилося повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Позивач відмовився від його підписання, а відтак відсутні підстави вважати, що позапланова перевірка в період з 20.10.2017 по 23.10.2017 відбувалась за відсутності позивача і наведене спростовує доводи позивача про те, що він не був повідомлений про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що згідно даної постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року постанова у справі про адміністративне правопорушення № 03/436 від 30 жовтня 2017 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст.ст. 48, 60 КУпАП винесена відповідачем на підставі, у спосіб та у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 127/23849/17 має преюдиціальне значення.

Отже, на виконання свого обов'язку відповідачем доведено правомірність прийняття свого рішення.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 березня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Совгира Д. І.