Справа № 826/8882/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8882/17 Головуючий у І інстанції - Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Приватного акціонерного товариства "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька", в якому просить стягнути заборгованість в сумі 230 591,41 грн. на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Позовні вимоги мотивовано наявністю у Відповідача боргу по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, передбачених частиною другою Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (список 2) за період з 01.05.2016 року по 28.04.2017 року, яка складає 230 591,41 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Горнозбагачувальна фабрика «Краснолуцька» (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 97-З, ідентифікаційний код 32163608) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) заборгованість в розмірі 230 591,41 грн. з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 01.05.2016 року по 28.04.2017 року.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Приватне акціонерне товариство "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в частині позовних вимог.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки та не застосовані наслідки статей 99, 100 КАС України під час вирішення даної справи, хоча Позивач у липні 2017 року подав позов про стягнення заборгованості з ПрАТ «ГЗФ «КРАСНОЛУЦЬКА» за період з 01.05.2016 року по 28.04.2017 року, а отже позовні вимоги про стягнення суми боргу, розрахованої за межами шестимісячного строку з дати звернення до суду з відповідним позовом, а саме за період з 01.05.2016 року та 31.12.2016 року не можуть бути задоволені. Також, Відповідач вважає, що платіжні доручення від 27.01.2017 року № 41, від 28.02.2017 року № 88, від 14.03.2017 року № 93 та від 29.09.2017 року № 167 суми 121287,64 грн. на відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період з 01.05.2016 року по 28.04.2017 року, були направлені на погашення суму заборгованості, які є предметом стягнення у вказаній адміністративній справі, а тому ним частково виконано обов'язок, щодо погашення суми заборгованості.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Горнозбагачувальна фабрика «Краснолуцька» зареєстроване в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Приватне акціонерне товариство «Горнозбагачувальна фабрика «Краснолуцька» має заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсії передбачених ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» в частині пенсій призначених відповідно до пунктів «б» - «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (список 2) за період з 01.05.2016 року по 28.04.2017 року, яка становить 230 591, 41 грн.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості 230 591, 41 грн. є узгодженою, оскільки Відповідачем не надано доказів оскарження та визнання протиправними і скасування рішень органів Пенсійного фонду України щодо нарахування вказаних коштів. Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статей 2, 4 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пункту 6.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, Відповідач зобов'язаний відшкодовувати витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Згідно з пунктами 6.4, 6.7 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій. Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується направлення Позивачем на адресу Приватного акціонерного товариства «Горнозбагачувальна фабрика «Краснолуцька» розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України» «Про пенсійне страхування» (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників): супровідним листом від 17.05.2016 року № 3958/10 з травня 2016 року; супровідним листом від 08.06.2016 року № 8082/10 з червня 2016 року; супровідним листом від 07.07.2016 року № 12705/10 з липня 2016 року; супровідним листом від 12.09.2016 року № 22168/10 з серпня, вересня 2016 року супровідним листом від 07.10.2016 року № 26006/10 з жовтня 2016 року; супровідним листом від 08.11.2016 року № 32511/10 з листопада 2016 року; супровідним листом від 13.12.2016 року № 40795/10 з грудня 2016 року; супровідним листом від 18.01.2017 року № 3023/10 з січня 2017 року; супровідним листом від 20.02.2017 року № 10224/10 з лютого 2017 року; супровідним листом від 15.03.2017 року № 15457/10 з березня 2017 року; супровідним листом від 10.04.2017 року № 21124/10 з квітня 2017 року. Усього на суму 230 591,41 грн.

Також, розрахунок указаної суми також підтверджується карткою особового рахунку Відповідача.

Вказана сума є узгодженою, оскільки Відповідачем не надано доказів оскарження та визнання протиправними і скасування рішень органів Пенсійного фонду України щодо нарахування згаданих коштів.

Водночас матеріалами справи підтверджено, що нараховані розрахунками суми за період з 01.05.2016 року по 28.04.2017 року Приватним акціонерним товариством «Горнозбагачувальна фабрика «Краснолуцька» у встановлений строк до Пенсійного фонду внесено не було.

У зв'язку з чим у Відповідача утворилась заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, перед Позивачем за вказаний період по спискам № 1 і № 2 у загальній сумі 235 591,41 грн.

Оскільки Відповідач в добровільному порядку не сплатив заборгованість, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Посилання Відповідача в апеляційній скарзі про застосування шестимісячного строку зверненням суб'єкта владних повноважень до адміністративного суду відповідно до ст. ст. 99, 100 КАС України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки Позивач у липні 2017 року подав позов про стягнення заборгованості з ПрАТ «ГЗФ «КРАСНОЛУЦЬКА» за період з 01.05.2016 року по 28.04.2017 року, то за період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року не можуть бути задоволені.

Так, частиною 1 статті 99 КАС України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 183-2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб'єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до ПФУ плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 6.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 року № 21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до ПФУ зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи ПФУ повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами ПФУ у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 15 статті 106 Закону № 1058-IV строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості (недоїмки), яка виникла через несвоєчасне нарахування та/або сплату суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, до відносин щодо стягнення такої заборгованості (недоїмки) застосовуються положення частини п'ятнадцятої статті 106 Закону № 1058-IV. Водночас строки звернення до суду із позовом про стягнення цієї заборгованості (недоїмки), передбачені статтею 99 КАС, не застосовуються.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 803/2199/14 та постанові Верхового Суду від 23 січня 2018 року у справі № 803/2625/14.

Крім того, колегія суддів критично розцінює доводи Відповідача про сплату ним заборгованості в розмірі 121 287,64 грн., на підставі копій платіжних доручень від 27.01.2017 року № 41 про сплату на користь позивача 60 000,00 грн., від 28.02.2017 року № 88 - 50 000,00 грн., від 14.03.2017 року - 10 000,00 грн. та від 29.09.2017 року № 167 - 1 287,64 грн., з огляду на таке.

Пунктом 5.4 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходжень сум платежів, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за № 988/18283 встановлено, що операції здійснюються в картках особових рахунків платників у хронологічному порядку. Облік надходження сум платежів у картках особових рахунків платників здійснюється в порядку календарної черговості настання строків сплати відповідних сум платежів.

Як встановлено колегією суддів Позивач не заперечує факт сплати Відповідачем суми заборгованості у розмірі 121 1 287,64 грн., проте дана заборгованість як зазначає Позивач була зарахована в порядку календарної черговості за попередній період, борг який несплачений до 01.05.2016 року та становив 247 616,61 грн.

Крім того, Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що суми які надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашають суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Зарахування цієї заборгованості - є правом Позивача. Так, як предмет спору не є недоїмкою, штрафною санкцією або пенею - він зараховується не за календарною черговістю, і право «вказувати календарну черговість» має Відповідач.

Колегія суддів вважає вказані доводи Відповідача помилковими та безпідставними, оскільки вони спростовується положеннями пункту 5.4 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходжень сум платежів, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року № 21-2.

Також, за приписами пункту 6 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Тобто, судом першої інстанції правомірно враховано доводи Позивача відносно того, що кошти у розмірі 121 287, 64 грн., сплачені Відповідачем до Пенсійного фонду України, зараховано на погашення заборгованості за минулий період, яка станом на 01.05.2016 року становила 247 616,61 грн., з чим погоджується колегія суддів.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Приватного акціонерного товариства "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька", викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 20018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 18.03.2019 року.