Справа № 0540/8816/18-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 березня 2019 р. Справа №0540/8816/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «БЕКОН» до Відділу державної реєстрації Добропільської районної державної адміністрації, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1, Селянського (фермерського) господарства «Любава» про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АПК «БЕКОН» звернулось до суду з позовною заявою до Відділу державної реєстрації Добропільської районної державної адміністрації, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, Селянського (фермерського) господарства «Любава»про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32130736 від 31.10.2016 року, зобовязання внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 січня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АПК «БЕКОН» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0168, площею 5,56 га, яка розташована на території Золотоколодязької сільської ради Добропільського району Донецької області, строком на десять років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.

Проте, під час строку дії вищезазначеного договору оренди земельної ділянки від 22 січня 2009 року,31 жовтня 2016 року Відділом державної реєстрації Добропільської районної державної адміністрації було зареєстроване право оренди, яке виникло за іншим Договором оренди землі від 10 серпня 2016 року, укладенимстроком на десять років між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Любава».

Позивач вважає рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Відділу державної реєстрації Добропільськоїрайонної державної адміністрації щодо реєстрації права оренди земельної ділянки (кадастровий номер: :01:000:0168)за Селянським (фермерським) господарством «Любава»протиправним з огляду на те, що право оренди землі вже зареєстровано за Позивачем і на час проведення незаконних та безпідставних реєстраційних дій договір оренди землі між Товариство з обмеженою відповідальністю «АПК «БЕКОН» і ОСОБА_1 був чинним.

Проаналізувавши обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю, з наступних підстав.

Так, частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Отже, публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо Позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах ОСОБА_2 Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У даній справі спір виник стосовно правомірності рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права за договором оренди, укладеним між ОСОБА_1 Вікторівноюта Селянським (фермерським)господарством «Любава», з підстав існування на той час чинного договору оренди цієї ж земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АПК «БЕКОН». Відтак, у даній справі фактично оскаржується чинність договору оренди, на підставі якого було прийнято рішення про державну реєстрацію іншого речового права, тобто існує спір між двома суб'єктами господарської діяльності щодо права оренди на земельну ділянку (чинності одного з договорів оренди землі).

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з положеннями статті 17 цього ж Закону об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у даній справі спір не обмежується оскарженням рішення, дії чи бездіяльності державного реєстратора, оскільки в його основі лежить спір про інше речове право право оренди земельної ділянки, який з урахуванням особливості справи не може бути вирішений в адміністративному суді, що обмежений при вирішенні таких спорів вимогами процесуального закону.

Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.Намагання сторін вирішити земельний спір, використовуючи систему адміністративних судів, або розгляд адміністративними судами такого спору в порядку КАС України є помилковим.

При цьому, суд також враховує, що згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги, що спірні правовідносини в даній справі фактично виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «АПК «БЕКОН», ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Любава»стосовно саме права оренди на земельну ділянку, судвважає, що цей спір не є публічно-правовим, не належить до юрисдикції адміністративних судів і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Вищезазначенівисновки узгоджується з правовою позицією, що міститься у постановіКасаційного адміністративного судуВерховного Суду від 09березня 2019 року у справі № 823/666/16.

Відповідно до пункту 2 частинипершої ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно вимог до ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у звязку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне закрити провадження по даній адміністративній справі

Керуючись ст.ст. 238, 239, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «БЕКОН» до Відділу державної реєстрації Добропільської районної державної адміністрації, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1, Селянського (фермерського) господарства «Любава» про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії.

Роз'яснити Позивачу, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвалу складено та підписано 14 березня 2019 року.

Суддя Грищенко Є.І.