Справа № 826/12268/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 березня 2019 року № 826/12268/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фрутаром Етол (Україна)»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

За участю представників сторін:

від позивача: Горпинюк І.С.,

від відповідача: Борисевич Д.В.

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фрутаром Етол (Україна)» (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) з позовом до офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12 липня 2018 року № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12 липня 2018 року №

- стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, 17 липня 2018 року ним отримано податкові повідомлення-рішення відповідача, які винесено на підставі Акта перевірки від 15 червня 2018 року № н25/18/28-10-14-09/. Однак, позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення винесено незаконно, оскільки податковим органом проведено документальну невиїзну перевірку без передбачених законом підстав та не взято до уваги, що товари ввезені на митну територію України було правильно класифіковано за УКТ ЗЕД, що підтверджено висновками лабораторних досліджень. Висновки Акту перевірки базуються на вибірковій та односторонній інформації з мережі «Інтернет» та листі Державної фіскальної служби України, який не був чинним на час імпорту товарів.

Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 07 серпня 2018 року відкрито провадження у справі №826/12268/18 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 04 вересня 2018 року. Запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строку з дня вручення ухвали суду надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

У зв'язку з надходженням повістки про виклик судді для допиту у кримінальному провадженні, судове засідання в адміністративній справі № 826/12268/18 відкладено на 27 вересня 2018 року.

27 вересня 2018 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи та з якого вбачається, що рішення контролюючого органу є цілком законним і обґрунтованим, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією і законами України, а тому жодних підстав для скасування не вбачається. Товари, які оформлено позивачем являються смакоароматичними добавками, які повинні класифікуватися у товарній позиції 2103 згідно з УКТ ЗЕД.

27 вересня 2018 року судом оголошено перерву за клопотанням позивача до 25 жовтня 2018 року.

16 жовтня 2018 року представником позивача подано відповідь на відзив, який обґрунтовано тим, що відповідачем жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій не було надано. Позивачем також зауважено на обов'язковості дотримання податковими та митними органами правової позиції Верховного Суду.

25 жовтня 2018 року судом протокольно ухвалено закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 29 листопада 2018 року.

У відповідному судовому засіданні судом оголошено перерву до 17 січня 2019 року для дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

17 січня 2019 року судом оголошено перерву на стадії судових дебатів до 14 лютого 2019 року.

У зв'язку із перебуванням судді на лікарняному, розгляд адміністративної справи №826/12268/18 на 07 березня 2019 року.

28 лютого 2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи тексту виступу представника в судових дебатах.

Водночас, представником позивача подано клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відео конференції, оскільки представник постійно проживає у місті Львові, що територіально віддалено від міста Києва.

Ухвалою суду від 05 березня 2019 року призначено судове засідання в адміністративній справі № 826/12268/18 за позовом ТОВ «Фрутаром Етол (Україна)» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень в режимі відео конференції на 07 березня 2019 року. Доручено забезпечення проведення відео конференції Львівському окружному адміністративному суду.

07.03.2019 року у судове засідання з'явились сторони.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

У період з 07 по 13 червня 2018 року робочою групою посадових осіб Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Фрутаром Етол (Україна)» з питань правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів за товарною підкатегорією 2106 90 98 90, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями в період з 12 червня 2015 року по 14 травня 2018 року.

Перевірку було проведено згідно з пунктом 7 частини першої статті 336 ( а саме: митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів), статті 345 та пункту 1 частини другої статті 351 (а саме: документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, зокрема, виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів) Митного кодексу України.

Про результати проведеної документальної невиїзної перевірки контролюючим органом складено 15 червня 2018 року акт № п25/18/28-10-14-09/ в якому зроблено висновок про порушення:

- Закону України від 19 вересня 2013 року № 584-VII «Про митний тариф України» підпункту г) пункту 5частини 8 статті 257 Митного кодексу України щодо невірної класифікації товарів (замість товарної підкатегорії 2103 90 90 00 - ставка ввізного мита - 10%, для країн Європейського Союзу у 2017 році - 7,5%, у 2018 році - 6,3 %, застосована товарна підкатегорія 2106 90 98 90 - ставка ввізного мита 8%), що призвело до заниження податкового зобов'язання з ввізного мита на загальну суму 1 940 803,15 гривень;

- Пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість на суму ввізного мита, у зв'язку з чим було занижено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 388 160,57 гривень.

В результаті вищевказаних порушень та відповідно до пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, статті 278, пункту 1 частини першої статті 279 Митного кодексу України було занижено податкові зобов'язання на суму 2 328 963,72 гривень, з них:

По ввізному миту - на суму 1 940 803,15 гривень;

По ПДВ - на суму 388 160,57 гривень (а.с. - 29-40 т. 1).

Отримавши Акт перевірки товариством відповідно до статті 354 Митного кодексу України подано заперечення.

Листом відповідача від 10 липня 2018 року № 29188/10/28-10-14-09-13 «Про розгляд заперечень» яким висновки Акту перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення (а.с. - 140-147 т. 2).

Встановлені під час перевірки обставини слугували підставами для винесення 12 липня 2018 року:

- Податкового повідомлення-рішення № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Фрутаром Етол (Україна)» нараховано податкові зобов'язання на суму 414 744,12 гривень за платежем податок на додану вартість (з них 331 795,24 гривень за податковими зобов'язаннями та 72 948,88 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. - 16-21 т. 1).

- Податкового повідомлення-рішення № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Фрутаром Етол (Україна)» нараховано податкові зобов'язання на суму 2 073 720,73 гривень за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання ( з них 1 658 976,00 гривень за податковими зобов'язання та 414 744,23 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. - 22-28 т.1).

Вказані податкові повідомлення-рішення позивачем отримано 17 липня 2018 року.

Позивач зазначає, що у акті перевірки контролюючий орган посилається на лист Державної фіскальної служби України від 15 травня 2018 року № 14338/7/99-99-19-03-03-17 «Щодо класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД», який не було офіційно опубліковано, не оприлюднено на сайті Державної фіскальної служби України, тобто є невідомим імпортерам товарів, а тому не може використовуватися при проведенні податкових перевірок, та посилання на нього у Акті спричиняє недійсність його висновків.

Окрім того, застосування такого листа зворотно, є незаконним відповідно до статті 58 Конституції України.

Також позивач вважає податкові повідомлення-рішення такими, що винесені незаконно, оскільки податковим органом проведено документальну невиїзну перевірку буз передбачених законом підстав, не взято до уваги, що товари при ввезенні на митну територію України були правильно класифіковані за УКТ ЗЕД, що було підтверджено висновками лабораторних досліджень, висновки Акту перевірки базуються лише на вибірковій та односторонньо взятій інформації з мережі «Інтернет» та листі Державної фіскальної служби України, який не був чинним на час імпорту товарів і відсутній як у платника податків та і у податкового агента.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Митна справа в Україні регулюється Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України).

Пунктом 49 статті 4 МК України передбачено, що пропуск товарів через митний кордон України - надання органом доходів і зборів відповідній особі дозволу на переміщення товарів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення.

Відповідно до частин першої та другої статті 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до статті 67 МК України українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України. В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів. Для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев'ятий та десятий знаки цифрового коду. Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної підкатегорії (десять знаків).

Указом Президента України від 17 травня 2002 року № 466/2002 «Про приєднання України до Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів» Україна приєдналась до вказаної системи.

Згідно з пунктом «а» статті 3 Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів (дата підписання: 14 червня 1983 року), що є частиною національного законодавства, Договірна Сторона Конвенції зобов'язується, що її митно-статистичні номенклатури будуть знаходиться відповідно до Гармонізованої системи з моменту набуття чинності справжньої Конвенції по відношенню до цієї Сторони. Тим самим вона зобов'язується по відношенню до своєї номенклатури митних тарифів і статистичної номенклатури: використовувати всі товарні позиції і субпозиції Гармонізованої системи, а також цифрові коди, що відносяться до них, без яких-небудь доповнень або змін; застосовувати основні правила класифікації для тлумачення Гармонізованої системи, а також всі примітки до розділів, груп і субпозицій і не змінювати об'єм розділів, груп, товарних позицій і субпозицій Гармонізованої системи; дотримуватись порядку кодування, прийнятий в Гармонізованій системі.

З метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТ ЗЕД наказом Державної фіскальної служби України від 09 червня 2015 року № 401 затверджено Пояснення до УКТ ЗЕД, які побудовано на основі пояснень ГС версії 2012 року та розроблені з метою реалізації статті 68 МК України і опубліковані сайті Державної фіскальної служби України.

В силу положень частин третьої-п'ятої статті 69 МК України товари на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Окрім того, відповідно до Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 650 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 02 липня 2017 року № 1085/21397, контроль правильності класифікації товарів - це перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Згідно з вказаним Порядком, декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларування відповідно до статті 69 Митного кодексу України, а посадові особи митного поста здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей та митному оформленні.

Розділом ІІІ вказаного Порядку встановлено, що декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до Митного кодексу України.

Посадові особи підрозділу митного оформлення чи митного поста, відділу митних платежів здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей.

Контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності: опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами статті 257 Кодексу; відомостей про товар та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Кодексу; заявленого коду товару відомостям, наведеним у базі даних "Класифікаційні рішення" програми "Інспектор 2006" ЄАІС. При цьому така відповідність поділяється на три категорії: а) ідентичні товари; б) подібні (аналогічні) товари; в) товари, які не підпадають під вимоги підпунктів "а" та "б" абзацу четвертого цього пункту, але мають схожі: характеристики, які є визначальними для класифікації товару; призначення або принцип дії яких є основним для класифікації товару; перевірки відповідності заявленого опису товару та коду товару згідно з УКТ ЗЕД відомостям, наведеним у ПРК, у разі якщо до митного контролю та митного оформлення разом з пакетом документів надається ПРК.

У випадку, передбаченому підпунктом "а" абзацу четвертого цього пункту, класифікація товару згідно з УКТ ЗЕД проводиться без додаткових процедур контролю.

У випадку, передбаченому підпунктом "б" абзацу четвертого цього пункту, перевіряється відповідність характеристик товару критеріям, визначальним для класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД за наведеними характеристиками товару в Рішенні.

У випадку, передбаченому підпунктами "б", "в" абзацу четвертого цього пункту, виявлені Рішення на ідентичні або подібні (аналогічні) товари беруться до уваги.

У разі якщо заявлений товар не передбачений підпунктами "а"- "в" абзацу четвертого цього пункту, процедура контролю правильності класифікації товару здійснюється відповідно до цього Порядку.

У разі неможливості однозначно перевірити правильність класифікації товару на підставі задекларованих відомостей відповідно до вимог статті 69 Кодексу декларант або уповноважена ним особа письмово повідомляється про необхідність надання додаткових документів чи відомостей, необхідних для підтвердження задекларованого ним коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

При електронному декларуванні посадова особа ВМП або ПМО чи митного поста за допомогою АСМО створює та передає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів, які підтверджують класифікацію товару.

У разі відмови у наданні декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей посадовою особою митного органу здійснюються митні формальності за наявними документами та відомостями з використанням довідкової інформації. При проведенні цих митних формальностей або підтверджується код товару, або надається відмова в митному оформленні та за наявності достатньої інформації виноситься Рішення.

У разі письмового підтвердження декларантом або уповноваженою ним особою готовності надати додаткові документи чи відомості перевірка правильності класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД проводиться після їх надання.

Строк надання додаткових документів чи відомостей не повинен перевищувати 10 календарних днів. Строк проведення митного оформлення визначається з дати надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей і не повинен перевищувати строки, установлені статтею 255 Кодексу.

Строк митного оформлення у разі взяття проб (зразків) товарів визначається з урахуванням вимог статті 255 Кодексу.

Строк прийняття Рішення про класифікацію товару не повинен перевищувати 10 календарних днів. За умови необхідності залучення спеціалізованого митного органу з питань експертного забезпечення або іншої експертної установи (організації) загальний строк прийняття Рішення не повинен перевищувати 30 календарних днів.

До прийняття Рішення декларант або уповноважена ним особа має право звернутися до митного органу із заявою про випуск товарів, які декларуються, за тимчасовою декларацією.

З аналізу наведеного вбачається, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД додатку до Закону України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року № 584- VIІ, класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється за такими правилами:

1. Назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил:

2. (a) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифікується як комплектний чи завершений згідно з цим правилом), незібраного чи розібраного;

(b) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який матеріал чи речовину стосується також сумішей або сполук цього матеріалу чи речовини з іншими матеріалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини. Класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.

3. У разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:

(a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару;

(b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати;

(c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

4. Товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються.

6. Для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.

Таким чином, класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється відповідно до УКТ ЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України і затверджено Законом України «Про Митний тариф України», Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, з урахуванням Пояснень до Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, приміток до розділів і груп та характеристик товарів. Для юридичних цілей класифікація товарів відповідно до УКТ ЗЕД здійснюється виходячи з текстів товарних позицій і відповідних приміток до розділів груп, тобто відповідно до Основного правила інтерпретації (далі - ОПІ) 1, і, якщо такими текстами не передбачено інше, відповідно до положень ОПІ 2-6 УКТ ЗЕД.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Відповідно до статті 255 МК України, митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257, 335 цього Кодексу.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина перша статті 264 МК України).

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій (частина шоста статті 264 МК України).

Відповідно до норм статей 291 та 292 МК України, обов'язок із сплати митних платежів припиняється при виконанні обов'язку із сплати митних платежів, а в свою чергу обов'язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими) у разі здійснення особою, відповідальною за сплату митних платежів, розпорядження про використання коштів авансових платежів при здійсненні митного оформлення товарів - з моменту закінчення митного оформлення. Позивачем митні платежі за митними деклараціями сплачені у повному обсязі і у встановлений законом строк.

В силу приписів частини третьої статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом, зокрема у формі:

Проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Статтею 345 МК України визначено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Відповідно до статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов'язкова.

Тривалість проведення перевірки визначається у відповідному наказі органу доходів і зборів та не може перевищувати строки, встановлені частиною восьмою статті 346 цього Кодексу для проведення документальних виїзних перевірок. Продовження строку проведення перевірки можливе на строк та з підстав, визначених частиною дев'ятою статті 346 цього Кодексу.

Про продовження строків проведення перевірки орган доходів і зборів інформує підприємство (громадянина) в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті.

Посадові особи органу доходів і зборів під час проведення перевірки не мають права:

1) перевіряти дані, які не є предметом перевірки;

2) вимагати від підприємства, що перевіряється, надання документів або інформації, що не стосуються предмета перевірки;

3) розголошувати відомості про підприємство, що перевіряється, які становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання такими особами службових обов'язків.

Оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 266 МК України декларант зобов'язаний:

1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;

3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковий кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу;

5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу органу доходів і зборів здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

У випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, декларант має право вимагати від органу доходів і зборів випуску товарів, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Пунктом 2 статті 293 МК України встановлено, що особою, на яку покладається обов'язок зі сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов'язання визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 року № 1372/21684, визначено графи митної декларації, які заповнюються декларантом самостійно. Зокрема графа 33 митної декларації, в якій зазначається код товару згідно з УКТ ЗЕД та графа 47 митної декларації, в якій наводяться відомості про нарахування митних платежів, заповнюється декларантом.

Таким чином, з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення декларант несе юридичну відповідальність за достовірність зазначених у ній відомостей та розміру належних до сплати податків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про митний тариф України» від 19 вересня 2013 року № 584-VII митний тариф України є невід'ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.2 статті 56 ПК України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.126 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 190.1 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодесу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Судом встановлено, що контролюючим органом проведено документальну невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Фрутаром Етол (Україна)» з питань правильності класифікації товарів за товарною під категорією 2106 90 98 90 згідно з УКТ ЗЕД щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями № 209020000/2015/1249 від 12 червня 2015 року, № 209020000/2015/1352 від 24 червня 2015 року, № 209020000/2015/1414 від 01 липня 2015 року, № 209020000/2015/1414 від 01 липня 2015 року, № 209020000/2015/1517 від 13 липня 2015 року, № 209020000/2015/1639 від 27 липня 2015 року, № 209020000/2015/1664 від 29 липня 2015 року, № 100270001/2015/220570 від 14 серпня 2015 року, № 209020000/2015/1839 від 18 серпня 2015 року, № 209020000/2015/2159 від 22 вересня 2015 року, № 209020000/2015/2273 від 05 жовтня 2015 року, № 209020000/2015/2336 від 13 жовтня 2015 року, № 209020000/2015/2409 від 22 жовтня 2015 року, № 209020000/2015/2417 від 23 жовтня 2015 року, № 209020000/2015/2592 від 13 листопада 2015 року, № 209020000/2015/2734 від 30 листопада 2015 року, № 209020000/2015/2882 від 14 грудня 2015 року, № 209020000/2015/2955 від 24 грудня 2015 року, № 209020000/2016/601 від 02 березня 2016 року, № 209020000/2016/728 від 14 березня 2016 року, № 209020000/2016/745 від 16 березня 2016 року, № 209020000/2016/911 від 31 березня 2016 року, № 209020000/2016/915 від 31 березня 2016 року, № 209020000/2016/1031 від 11 квітня 2016 року, № 209020000/2016/1105 від 18 квітня 2016 року, № 209020000/2016/1204 від 25 квітня 2016 року, № 209020000/2016/1231 від 27 квітня 2016 року, № 209020000/2016/1409 від 16 травня 2016 року, № 209020000/2016/1589 від 30 травня 2016 року, № 209020000/2016/1652 від 06 червня 2016 року, № 209020000/2016/1726 від 13 червня 2016 року, № 209020000/2016/1821 від 23 червня 2016 року, № 209020000/2016/1987 від 07 липня 2016 року, № 209020000/2016/2121 від 21 липня 2016 року, № 209020000/2016/2254 від 01 серпня 2016 року, № 209020000/2016/2348 від 08 серпня 2016 року, № 209020000/2016/2464 від 18 серпня 2016 року, № 209020000/2016/3042 від 03 жовтня 2016 року, № 209020000/2016/3201 від 18 жовтня 2016 року, № 209020000/2016/3345 від 31 жовтня 2016 року, № 209020000/2016/3478 від 10 листопада 2018 року, № 209020000/2016/3634 від 24 листопада 2016 року, № 209020000/2016/3769 від 08 грудня 2016 року, № 209020000/2016/3937 від 23 грудня 2016 року, № 209020000/2017/87 від 19 січня 2017 року, № 209020000/2017/238 від 06 лютого 2017 року, № 100270001/2017/83250 від 22 лютого 2017 року, № UA209110/2017/100100 від 10 березня 2017 року, № UA209110/2017/100200 від 20 березня 2017 року, № UA209110/2017/86917 від 27 березня 2017 року, № UA209110/2017/100339від 29 березня 2017 року, № UA209110/2017/100459 від 07 квітня 2017 року, № UA209110/2017/100539 від 13 квітня 2017 року, № UA209110/2017/100653 від 26 квітня 2017 року, № UA209110/2017/100775 від 10 травня 2017 року, № UA209110/2017/92104 від 15 травня 2017 року, № UA209110/2017/100837 від 15 травня 2017 року, № UA209110/2017/100888 від 19 травня 2017 року, № UA209110/2017/101019 від 01 червня 2017 року, № UA209110/2017/101283 від 22 червня 2017 року, № UA209110/2017/101364 від 29 червня 2017 року, № UA209110/2017/96757 від 30 червня 2017 року, № UA209110/2017/101503 від 07 липня 2017 року, № UA209110/2017/101718 від 27 липня 2017 року, № UA209110/2017/101834 від 07 серпня 2017 року, № UA209110/2017/101935 від 15 серпня 2017 року, № UA209110/2017/102234 від 11 вересня 2017 року, № UA209110/2017/106053 від 22 вересня 2019 року, № UA209110/2017/102386 від 25 вересня 2017 року, № UA209110/2017/102481 від 02 жовтня 2017 року, № UA209110/2017/102694 від 19 жовтня 2017 року, № UA209110/2017/109772 від 23 жовтня 2017 року, № UA209110/2017/102841 від 30 жовтня 2017 року, № UA209110/2017/102961 від 08 листопада 2017 року, № UA209110/2017/103084 від 20 листопада 2017 року, № UA209110/2017/330537 від 27 листопада 2017 року, № UA209110/2017/103175 від 28 листопада 2017 року, № UA209110/2017/103247 від 04 грудня 2017 року, № UA209110/2017/103398 від 18 грудня 2017 року, № UA209110/2018/149 від 18 січня 2018 року, № UA209110/2018349 від 06 лютого 2018 року, № UA209110/2018/481 від 19 лютого 2018 року, № UA100110/2018/304917 від 26 лютого 2018 року, № UA209110/2018/650 від 05 березня 2018 року, № UA209110/2018/1246 від 18 квітня 2018 року, № UA209110/2018/1598 від 14 травня 2018 року (а.с. - 29-30, 41-153 т. 1, 1-75 т. 2).

За даними вказаних митних декларацій, у період, в який проведено перевірку, тобто з 12 червня 2015 року по 14 травня 2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрутаром Етол (Україна)» на постійній основі імпортувало в Україну партії товарів:

- «Ароматизатори порошкоподібні (суміші натуральних та ідентичних до натуральних запашних речовин не тваринного походження). Використовуються в харчовій промисловості для надання відповідного аромату (для ароматизації різноманітних харчових продуктів) при виробництві харчових продуктів (чіпси, снеки, горішки, кондитерські вироби, соуси, м'ясні вироби, сухарики, супи швидкого приготування, плавлені сирки в т.д.);

- Ароматизатори рідкі. Молочних жирів, крохмалю, інших смакових добавок (сіль, глутамат натрію,), спецій - не містять. Без вмісту етилового спирту. Використовуються в харчовій промисловості для надання відповідного аромату харчовим продуктам при виробництві морозива, шоколаду, печива, карамелі, йогуртів, жирових наповнювачів тощо…».

При доставці вказаного вантажу на митну територію України застосовано умови поставок згідно з ІНКОТЕРМС-СІР- (Україна) Кихв, FCA- (Україна) Борислав, FCA-(SI) Celje, FCA-(SI) Skofja vas, FCA-(PL) Radzemin.

ТОВ «Фрутаром Етол (Україна) здійснило митне оформлення товарів за кодом товару згідно з УКТ ЗЕД - 2106 90 98 90 (ставка ввізного мита - 0%).

Відповідачем у акті перевірки зазначено про те, що до групи 21 згідно з УКТ ЗЕД вказана група не включає: (а) овочеві суміші товарної позиції 0712; (b) смажені замінники натуральної кави з вмістом кави в будь-якій пропорції (товарна позиція 0901); (c) ароматизований чай (товарна позиція 0902); (d) прянощі та інші продукти товарних позицій 0904-0910: € готові харчові продукти, крім продуктів товарної позиції 2103 або 2104, з вмістом понад 20% мас. % сосисок, ковбаси, м'яса, субпродуктів, крові, риби, ракоподібних, молюсків або інших водяних безхребетних чи будь-які суміші цих продуктів (група 16); (f) дріжджі, використовувані як лікарські засоби, або інші продукти товарної позиції 3003 або 3004: або (g) ферментні препарати товарної позиції 3507.

До групи 09 згідно з УКТ ЗЕД суміші продуктів товарних позицій 0304-0310 класифікуються таки чином: (а) суміші двох або більше продуктів, що належать до однієї і тієї самої товарної позиції, класифікуються в цій самій товарній позиції; (b) суміші двох або більше продуктів, що належать до різних товарних позицій, класифікуються в товарній позиції 0910. Додання інших речовин до продукції товарних позицій 0904-0910 (або до сумішей зазначених у підпунктах (а) або (b) не повинно впливати на класифікацію за умови, що одержані суми зберігають основані характеристики продуктів цих товарних позицій. В іншому разі ці суміші не класифікуються в цій групі. Продукти, що становлять суміші смакових добавок або суміші приправ, класифікуються в товарній позиції 2103 (а.с. - 34-35).

А тому митний орган дійшов висновку про порушення імпортером товарів норм чинного законодавства під час їх митного декларування.

Разом з тим, судом встановлено, що 24 жовтня 2016 року між позивачем та «АМСО ТОВ» було укладено контракт № 582, відповідно до якого Продавець (Амсо ТОВ) продасть а покупець (ТОВ «Фрутаром Етол (Україна) купить товари (інгредієнти для харчової промисловості) (а.с. - 76-78 т. 2).

Окрім того, між ТОВ «Frutarom Etol d.o.o» Целє, Словенія (продавець) та ТОВ «Фрутаром Етол (Україна)» (покупець) укладено 04 січня 2017 року договір постачання № 04, відповідно до якого продавець зобов'язується передати товар, визначений цим договором, у власність покупця, а покупець прийняти цей товар і оплатити його. Назва товару: ароматизатори, барвники, що використовуються в якості сировини в харчовій промисловості (а.с. - 79-80, т. 2).

16 січня 2017 року сторонами укладено Додаток № 04/01-1 до контракту № 04 від 04 січня 2017 року, яким розширено пункт 4. Умови оплати (а.с. - 81).

Згідно з додаток № 04/01 від 17 січня 2017 року відповідно до контракту № 04 від 04 січня 2017 року сторони домовились що продавець постачає покупцю наступні товари: ароматизатор абсент 01363, ароматизатор яблуко 82082, ароматизатор бекон 09396, ароматизатор банан 82104, ароматизатор барбекю 09421, ароматизатор чорна ожина 77677, ароматизатор боніфікатор 01211, барвник коричневий 47005, ароматизатор гувальна гумка 71943, ароматизатор карамель 02682, ароматизатор сир-вершки 09412, ароматизатор сир 09487, ароматизатор сирний пиріг 71930, ароматизатор кориця 02687, ароматизатор кава 01353, ароматизатор кава 02524, ароматизатор кава 22528, ароматизатор кола 72173, ароматизатор крем 82026, ароматизатор бузина 22062, ароматизатор екзотик 82084, ароматизатор риба 08121, ароматизатор виноград 02522, ароматизатор лісовий горіх 02566, ароматизатор печінка молоко 08230, ароматизатор м'ясо 10016, ароматизатор молоко 02863, ароматизатор мускат 02626,ароматизатор дуб 01365, ароматизатор апельсин 05116,ароматизатор персик 02715, ароматизатор персик 23098, ароматизатор персик 82059, ароматизатор перець 08076, ароматизатор гранат 22460, ароматизатор гранат 23363, ароматизатор чорнослив 43035, ароматизатор солона карамель 71954, ароматизатор дим 08069, ароматизатор спеції 43057, ароматизатор полуниця 03402, ароматизатор полуниця 22541, ароматизатор полуниця 22545, ароматизатор томат 22465, ароматизатор горілка 02768, ароматизатор віскі 01366, ароматизатор віскі 01394, ароматизатор вино 02577 (а.с. - 82 т. 2).

10 січня 2014 року між ТОВ «Frutarom Etol d.o.o» Целє, Словенія (продавець) та ТОВ «Фрутаром Етол (Україна)» (покупець) укладено договір постачання № 10 відповідно до якого продавець зобов'язується передати товар, визначений цим договором, у власність покупця, а покупець прийняти цей товар і оплатити його. Назва товару: ароматизатори, барвники, що використовуються в якості сировини в харчовій промисловості (а.с. - 83-84, т. 2).

До вказаного договору сторонами укладено додаток № 10/D45 від 15 травня 2015 року відповідно до якого покупець постачає покупцю наступні товари: ароматизатор мигдаль 02034, ароматизатор яблуко 72070, ароматизатор аромат 13004, ароматизатор барбекю 09141, ароматизатор барбекю 09421, ароматизатор чорна смородина 82175, ароматизатор чорниця 82180, ароматизатор боніфікатор 02768, ароматизатор гувальна жзумка 71943, ароматизатор масло-вершки 22016, ароматизатор вишня 02961, ароматизатор вишня 82177, ароматизатор шоколад 82135, ароматизатор бета каротин Е160 а 70018, барвник жовтий 81015, ароматизатор бузина 22062, ароматизатор екзотик 82179, ароматизатор лісові ягоди 82181, ароматизатор гуарана 72506, ароматизатор мед 22537, ароматизатор паприка 09425, ароматизатор липа-мед 02698, ароматизатор м'ясо 10016, ароматизатор апельсин 74220, ароматизатор персик 74239, ароматизатор груша 02986, ароматизатор фісташка 71841, ароматизатор айва 22461, ароматизатор малина 82176, ароматизатор ром 02272, ароматизатор малина 22385, ароматизатор сметана з цибулею 09552, ароматизатор суміш спецій 09110, ароматизатор суміш спецій 09328, ароматизатор полуниця 22545, ароматизатор полуниця 82170, ароматизатор ваніль 02371, ароматизатор йогурт 02639 (а.с. - 85 т. 2).

10 січня 2015 року між Frutarom LTD» Ізраїль (продавець) та ТОВ «Фрутаром Етол (Україна)» (покупець) укладено договір постачання № 15, відповідно до якого продавець зобов'язується передати товар, визначений цим договором, у власність покупця, а покупець прийняти цей товар і оплатити його. Назва товару: ароматизатори, барвники, що використовуються в якості сировини в харчовій промисловості (а.с. - 86-87, т. 2).

Додатком № 12-048 від 23 листопада 2017 року внесено зміни до контракту № 15 від 10 січня 2014 року в частині товарів, які будуть постачатися, умови поставки згідно з Інкотермс 2010-DAP Київ, України та в частині оплати товару (а.с. - 88 т. 2).

Таким чином, судом встановлено, що покупцем товару, який є ТОВ «Фрутаром Етол (Україна)» купувалися товари з назвою ароматизатори, барвники, що використовуються в якості сировини в харчовій промисловості.

Вказані обставини також підтверджено долученими до матеріалів справи і специфікацією продукту, з яких вбачається, що продукт декларується як натурально-ідентична ароматизуючи речовина, в деяких випадках як процесна ароматизуюча речовина, та в деяких як ароматична суміш і що вказані продукти можуть бути використані для ароматизації різноманітних харчових продуктів (а.с. - 90-136 т. 2).

Доказів протилежного відповідачем не було надано.

Позивачем зауважено, що при проведенні митного оформлення імпорту зазначених товарів платником податків було надано митному органу (Львівська митниця Міністерства доходів і зборів України, Львівська митниця Державної фіскальної служби, Київська митниця Міністерства доходів і зборів України, Київська митниця Державної фіскальної служби) усі необхідні документи: вантажну митну декларації, контракти на поставку товару, інвойси, сертифікати походження а також специфікації виробника продукції, які містили детальний опис про склад та характеристики товару (а.с. - 41-153 т. 1, 1-136 т. 2).

Жодних зауважень зі сторони митного органу щодо неповноти чи неналежності поданих документів не було висловлено.

В більшості випадків митним органом при митному оформленні було зобов'язано імпортера товару представляти товар для митного огляду та відбирати взірці для проведення лабораторних досліджень товарів у Львівському відділі з питань експертиз та досліджень Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби.

Висновки лабораторних досліджень надавались організаціями, які у відповідні періоди входили в структуру Державної фіскальної служби та Міністерства доходів і зборів.

До матеріалів справи долучено висновки експертних організацій від 29 травня 2015 року № 192, від 24 жовтня 2014 року № 187, від 29 вересня 2016 року № 178, від 29 червня 2017 року № 129, від 07 квітня 2016 року № 195, від 24 березня 2016 року № 177, від 24 березня 2016 року № 176, від 12 березня 2016 року № 163, від 23 лютого 2016 року № 146, від 06 серпня 2015 року № 184, від 11 червня 2015 року № 103, від 24 липня 2014 року № 111, від 06 травня 2015 року № 158, від 24 лютого 2015 року № 159, від 12 березня 2015 року № 190, від 03 лютого 2015 року № 127 (а.с. - 46-153 т. 3, .1-98 т. 4).

Проаналізувавши додані висновки, судом встановлено, що в кожному випадку експертна установа приходила до висновку, що результати досліджень узгоджувалися із заявленими даними у митних деклараціях.

Судом зауважується на тому, що рішення про визначення коду товару митним органом не приймалось, та митний орган випустив товар у вільний обіг відповідно до коду, заявленого платником податків у митній декларації, підтвердивши його таким чином.

Незважаючи на вказані обставини, контролюючим органом, посилаючись на пункт перший частини другої статті 351 МК України прийнято рішення про проведення перевірки імпортера товарів.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, що ним до початку перевірки було виявлено ознаки, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів та виявлення таких ознак стало підставою для проведення документальної невиїзної перевірки позивача.

В ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів встановлення факту подання декларантом неповної, недостовірної інформації про товар під час його митного оформлення (що вплинуло на його класифікацію під час пропуску на митну територію України).

Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не мав встановлених законодавством підстав для проведення перевірки.

Окрім того, судом встановлено, що у акті перевірки контролюючий орган застосовує до імпортованих ароматизаторів загальне поняття «Смакові добавки (приправи)» використовуючи при цьому посилання на мережу «Інтернет».

Проте, судом зауважується, що посилання контролюючого органу на безпідставність віднесення позивачем імпортованого товару до відповідного коду УКТ ЗЕД, оскільки такий товар згідно інформації з мережі Інтернет відноситься до товарів, що мають класифікуватись за іншим кодом УКТ ЗЕД, є безпідставним та не може бути прийнято судом до уваги, оскільки інформація, що наявна в мережі Інтернет не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічного змісту висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 серпня 2018 року у справі № К/9901/52931/18.

Таким чином, з урахуванням долучених до матеріалів справи договорів з додатками, висновків експертної установи, та інших належних доказів, вбачається, що імпортовані товари не є «Смаковими добавками (приправами)», а є ароматизаторами, які призначені для використання у харчовій промисловості при виробництві різноманітних харчових продуктів для ароматизації. Ці товари не є смаковими добавками (приправами), оскільки смакові добавки (приправи) призначені для покращення смакових характеристик уже готових (вироблених) продуктів харчування перед їх споживанням. Саме тому до товарної позиції 2103 УКТ ЗЕД відносяться готові соуси та продукти для готування соусів, кетчуп,порошок гірчиці, тобто продукти, які є смаковими добавками, призначеними для додавання до готових страв.

Ввезені позивачем ароматизатори не є смаковими добавками, так як не призначені для додавання до готових страв для покращення їх смакових характеристик, а використовуються у харчові промисловості при виробництві харчових продуктів, тобто не є смаковою добавкою (приправою), а складовим інгредієнтом, який використовується у виробництві харчових продуктів.

За таких обставин, ввезені ароматизатори не відносяться до товарної підкатегорії 2103 90 90 00, оскільки не є смаковими добавками та приправами змішаними.

У зв'язку з тим, що ароматизатори окремо не згадані у інших позиціях УКТ ЗЕД, суд дійшов висновку, що при їх митному оформленні було вірно класифіковано за кодом УКТ ЗЕД 2106 90 98 90 - інші харчові продукти, в іншому місці не зазначені.

Таким чином, з долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що імпортовані товари класифікуються за товарною підкатегорією УКТ ЗЕД за кодом 2106 90 98 90, та імпортером товарів здійснено декларування імпортованих товарів відповідно до вимог митного законодавства. Доказів протилежного відповідачем не було здобуто та надано суду під час розгляду справи.

Суд також вважає безпідставним посилання відповідачем у акті перевірки на лист Державної фіскальної служби України «Щодо класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД» від 15 травня 2018 року № 14338/7/99-99-19-03-03-17, оскільки жодних доказів на підтвердження факту офіційного опублікування вказаного листа відповідачем надано не було. Вказаний лист відсутній у безкоштовних та платних базах законодавства. Більш того, вказаний лист не було оприлюднено і на сайті Державної фіскальної служби України.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Як було встановлено судом та не заперечується відповідачем, перевірка проводилась за період з 12 червня 2015 року.

Таким чином, позивач не знав та не міг знати про прийняття в майбутньому контролюючим органом листа, який до того ж не було офіційно опубліковано, що виключає посилання на нього під час проведення перевірки з наданням йому зворотної сили.

З огляду на вище викладене та з врахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що викладені в акті перевірки від 15 червня 2018 року № н25/18/28-10-14-09/ висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм Закону України «Про митний тариф України», Митного та Податкового кодексів України є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов в частині визнання протиправними та скасування прийнятих на підставі таких висновків податкових повідомлень-рішень від 12 липня 2018 року № та № є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Окрім того, відповідно до частини п'ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Частиною п'ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховного Суду у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 818/1341/14 дійшов висновку, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

Суд також дійшов висновку про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 01 жовтня 2015 року у справі № К/800/9334/15 дійшов висновку, що дії контролю за правильним визначенням митної вартості та сплатою митних платежів покладено саме на митний орган, а тому у нього після випуску товару у вільний обіг відсутні підстави нараховувати податкові зобов'язання зі сплати мита та податку на додану вартість.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що рішення про визначення коду товару митним органом не приймалось, та митний орган випустив товар у вільний обіг відповідно до коду, заявленого платником податків у митній декларації, підтвердивши його таким чином.

Вказані обставини також підтверджують протиправність висновків, викладених у акті перевірки, що є окремою підставою для скасування прийнятих на їх підставі податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з обґрунтованістю та відсутністю належних та допустимих доказів на спростування їх правомірності.

Відповідачем під час розгляду справи жодним чином не було підтверджено правомірність прийнятих ним рішень з посиланням на належні та допустимі докази.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити у повному обсязі адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фрутаром Етол (Україна)» (03680, місто Київ, вулиця Академіка Заболотного, 150А, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 11Г, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12 липня 2018 року № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12 липня 2018 року № .

Стягнути судові витрати в сумі 37326,98 грн (тридцять сім тисяч триста двадцять шість гривень 98 копійок) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фрутаром Етол (Україна)» (03680, місто Київ, вулиця Академіка Заболотного, 150А, ) шляхом їх безспірного списання з рахунків Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 11Г, ) за рахунок бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.03.2019 року.

Суддя В.І. Келеберда