Справа № 490/1860/17
Суддя: Чулуп О. С.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/1860/17
н/п 2-а/490/241/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 cічня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва.

в складі: головуючого судді - Чулуп О.С.

при секретарі - Балдич Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради

про визнання рішення противправним та скасування його, зобов?язаннян вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним рішення Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 29.11.2016р. про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, про скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 29.11.2016р. щодо зняття з реєстрації місця проживання позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, та про зобов'язання Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.11.2016 року відповідачем було прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для прийняття вказаного рішення було рішення Заводського районного суду м.Миколаєва у справі № 487/6861/14-ц. Позивач вважає оскаржуване рішення відповідача протиправним, адже рішенням Заводського районного суду від 18.03.2015р. по справі № 487/6861/14-ц було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення, а рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29.04.2015р. рішення Заводського районного суду в даній частині залишено без змін.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за відсутності його представника, а рішення прийняти на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом досліджено лист Центру надання адміністративних послуг від 23.12.2016 року згідно якого було повідомлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Судом досліджено рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 18.03.2015 року згідно якого було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення. Зустрічний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном - задоволено частково: визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, в іншій частині вимог відмовлено.

Судом досліджено рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 квітня 2015 року згідно якого рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2015 року в частині задоволення вимог зустрічного позову про визнання права користування житловим приміщенням скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, а саме: в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи.

Статтею ст.10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєструвстановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 Закону України«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Згідно п.26 Правил реєстрації місця проживання (затв. постановою КМУ №207 від 02.02.2016р.) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом встановлено, що підставою прийняття оскаржуваного рішення є рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 18.03.2015 року у справі № 487/6861/14-ц. Суд, вирішуючи зустрічну вимогу відповідача ОСОБА_1 про визнання права користування житлом, відмовив у такій вимозі. Проте Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» вказує, що особу може бути знято з реєстрації у разі наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Дослідивши рішення Заводського районного суду м.Миколаєва, суд приходить до висновку, що вимоги про позбавлення позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням не заявлялися і відповідно суд і не виносив рішення щодо таких вимог. Рішення суду за вимогами за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 - тобто відмова у визнанні права користування житлом та підстава для зняття з реєстрації згідно Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, - за своєю правовою природою не є ідентичними, а тому відмова суду у визнанні права користування житловим приміщенням не може бути підставою для зняття позивачів з реєстрації місця проживання.

Таким, чином враховуючи той факт, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 18.03.2015р. та рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 квітня 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 не позбавлено права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, то суд приходить до висновку, що у відповідача не було підстав для прийняття рішення про зняття позивачів з реєстрації, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача згідно якого знято з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги щодо зобов'язання Департаменту надання адміністративних послуг поновити реєстрацію місця проживання позивічів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, то суд приходить до висновку, що в задоволенні такої слід відмовити, оскільки позивачі до прийняття оскаржуваного прішення були зареєстровані в спірному житлі, і в такому разі задоволення вимоги про скасування оскаржуваного рішення передбачає поновлення реєстрації місця проживання позивачів. За таких обставин в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Відповідно до ст.139 КАС з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Керуючись, ст.ст.9,10,14 Закону України«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», постановою КМУ від 02.02.2016 №207, ст.ст.1,2,5-11,77,78,241-246,255,293,295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Визнати протиправним рішення Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 29.11.2016 року, відповідно до якого знято з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 19.11.2016р. відповідно до якого знято з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя