Справа № 818/1457/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 р.Справа № 818/1457/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Мачула А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Шаповал М.М.) від 02.10.2018 року (повний текст рішення складений 08.10.2018 р.) по справі № 818/1457/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Велітченко М.В.

третя особа ОСОБА_5

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Велітченко М.В. про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за № ПВ-017 від 13.11.2017 р.; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 - 57/100 частки, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1, територія Сумської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вказане рішення державного реєстратора від 13.11.2017 № ПВ-017 є протиправним та суперечить положенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, оскільки відповідачу була надана технічна документація, яка містила письмові докази належного сповіщення співвласника. Відмовляючи у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, державний кадастровий реєстратор Велітченко М.В. зазначила, що позивачу необхідно погодити межі земельної ділянки зі співвласником домоволодіння. Проте державний кадастровий реєстратор не звернув уваги на те, що співвласник був повідомлений належним чином, але не з'явився на погодження акта приймання-передачі межових знаків на зберігання. Також зазначив, що спір між ним та ОСОБА_5 щодо користування земельною ділянкою відсутній

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року по справі № 818/1457/18 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність судового рішення, у зв'язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзив на неї та заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2006 р. (а.с. 13) ОСОБА_3 має у приватній власності частку в розмірі 57/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Третій особі по справі - ОСОБА_5, належить частка в розмірі 43/100 вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.09.2004 р. "ВВЕ/700500" згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Також судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2017 р. ОСОБА_3 звернувся до державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки. До заяви була додана технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 - 57/100 частки, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1, на території Сумської міської ради (а.с. 7-64).

За результатом розгляду вказаної заяви державний кадастровий реєстратор Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області Велітченко М.В. надіслала позивачу повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 13.11.2017 р. № ПВ-017 (а.с. 65) у зв'язку з тим, що документи подані не в повному обсязі. Позивачу рекомендовано погодити межі земельної ділянки зі співвласником домоволодіння відповідно до п. 3.12 наказу від 18.05.2010 р. № 376 "Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками": закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Також зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - в судовому порядку.

Не погодившись з таким рішення державного реєстратора, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що державний кадастровий реєстратор Велітченко М.В. не довела правомірності свого рішення щодо відмови в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що єдиною підставою для відмови в прийнятті заяви позивача про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за № ПВ-017 від 13.11.2017 р. слугувала та обставина, що позивачем документи були подані не в повному обсязі: не погоджено межі земельної ділянки зі співвласником домоволодіння.

Звертаючись до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами, позивач послався на те, що йому на праві приватної власності належить частка у розмірі 57/100 будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Інша частка у розмірі 43/100 належить на праві власності третій особі. Як зазначив позивач, вказаний будинок фактично поділено на два окремі ізольовані житлові приміщення, з окремо підведеними усіма комунікаціями, мають два окремі входи. Співвласники мають також окремі подвір'я, що розташовані на фактично окремих земельних ділянках, які між собою розділені парканом. Спорів між третьою особою та позивачем з приводу користування подвір'ями та землею немає. В свою чергу, позивач неодноразово намагався домовитися з третьою особою та спільно отримати у власність земельну ділянку під будинком та господарськими спорудами, на якій розташовано їхній будинок, проте домовитися не вдалося.

Враховуючи той факт, що домовитися з третьою особою не має можливості, позивач вирішив самостійно приватизувати свою частку земельної ділянки.

Так, в липні 2017 року позивач через представника звернувся до ТОВ «Координат-БС» з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на території Сумської міської ради.

В листопаді 2017 року позивач через представника звернувся до Центру надання адміністративних послуг у м. Суми до Державного кадастрового реєстратора з технічною документацією та заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, але 13.11.2017 р. Державний кадастровий реєстратор Велітченко М.В. вручила представнику позивача Повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № 017, у зв'язку з тим, що документи подані не в повному обсязі.

В свою чергу, позивач зазначив, що державним реєстратором не було звернуто уваги на те, що позивачем 15.09.2017 р. направлявся рекомендований лист ОСОБА_5 про те, що 29.09.2017 р. о 11:00 годині будуть проводитись роботи по встановленню та закріпленню в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, як це передбачено п.п. 3.12. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376, позивач дав оголошення в газеті «Ваш шанс» № 38 від 20.09.2017 р., такого ж як у листі змісту.

Незважаючи на той факт, що співвласник була повідомлена належним чином, на момент погодження акту приймання-передачі межових знаків на зберігання не з'явилася.

В свою чергу, відповідачу були надана технічна документація, яка містила письмові докази належного сповіщення співвласника, проте всупереч положенням вказаної вище Інструкції відповідач протиправно відмовив у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Колегія суддів зазначає, що земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі- ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Формування земельних ділянок здійснюється на підставі документації із землеустрою відповідно до вимог статті 79-1 Земельного кодексу України. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Складовою частиною процесу виготовлення технічної документації зокрема є встановлення та узгодження меж земельної ділянки, виготовлення кадастрового плану та проведення зйомки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Згідно пункту 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376) (далі - Інструкція № 376) встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 2.8 Інструкції № 376 передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для відмови в прийнятті заяви позивача фактично стала відсутність в акті прийомки-передачі межових знаків підпису суміжного землевласника - ОСОБА_7, що свідчить про те, що всупереч вимогам п. 3.12 Інструкції № 376 про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі було здійснене за відсутності суміжного землевласника (землекористувача).,

Посилання позивача на те, що ним завчасно було повідомлено суміжного землекористувача - ОСОБА_7 про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), шляхом надсилання відповідного листа на її адресу та шляхом публікації оголошення в газеті, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, позивач зазначив, що 15.09.2017 р. направлявся рекомендований лист ОСОБА_5 про те, що 29.09.2017 р. о 11:00 годині будуть проводитись роботи по встановленню та закріпленню в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1. Також, позивач дав оголошення в газеті «Ваш шанс» № 38 від 20.09.2017 р., такого ж як у листі змісту. На підтвердження цих обставин позивачем надано копії поштової квитанції (чеку) ПАТ «Укрпошта» та копію сторінки з газети.

Колегія суддів зазначає, що надана копія поштової квитанції (чеку) не є належним доказом повідомлення суміжного землекористувача про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки такий документ лише підтверджує факт направлення поштового відправлення та не є свідченням отримання адресатом цього листа. Поштового повідомлення про вручення ОСОБА_7 рекомендованого поштового відправлення матеріали справи не містять та позивачем таких доказів не надано. Крім того, з наявної в матеріалах справи копії поштової квитанції (чеку) неможливо встановити, що саме направлялося на адресу ОСОБА_7, оскільки позивачем не надано опису вкладення до цінного листа.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з наявної в матеріалах справи копії повідомлення про дату, час та місце проведення робіт по встановленню та закріпленню меж земельної ділянки, адресоване ОСОБА_5, складене та підписане самим ОСОБА_3 та його представником - ОСОБА_1.

Згідно з п. 3.12 Інструкції № 376 повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до абз. 1 п. 1.3 Інструкції № 376 виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

З наявних в матеріалах справи доказів, зокрема технічної документації, вбачається, що виконавцем робіт є ТОВ "Координат-БС", що свідчить про те, що саме на цю особу покладений обов'язок щодо повідомлення власника суміжної земельної ділянки про дату, час та місце проведення робіт по встановленню та закріпленню меж земельної ділянки.

Що стосується посилання позивача на те, що ним також публікувалося відповідне оголошення в газеті, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3.12 Інструкції № 376 власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Враховуючи те, що позивачу достовірно відомо про місце проживання ОСОБА_7, про що свідчить той факт, що ним направлялося поштове відправлення та те, що ОСОБА_7 фактично проживає в одному будинку, який належить у різних частках позивачу та ОСОБА_7, публікація оголошення в газеті, в межах цих спірних правовідносин, не може вважатися належним повідомленням суміжного землекористувача про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону 3613-VI державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

В свою чергу, порядок внесення змін до відомостей про земельну ділянку врегульовано ст. 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр», зокрема частиною третьою передбачено, що останні вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом. Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснює ведення Поземельної книги, протягом чотирнадцяти робочих днів з дати реєстрації заяви вносить до Поземельної книги інформацію про зміну відомостей про земельну ділянку або надає мотивовану відмову у внесенні таких відомостей.

На підставі цього, колегія суддів дійшла до висновку, що оскільки позивачем до заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за № ПВ-017 від 13.11.2017 р., зокрема, доданий акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який не підписаний суміжним землекористувачем - ОСОБА_7, тобто фактично не погоджено межі земельної ділянки, висновок Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Велітченко М.В. про наявність підстав для відмови в прийнятті цієї заяви є правомірним.

Вказані обставини спростовуються твердження позивача та висновки суду першої інстанції про те, що до заяви була додана технічна документація із землеустрою в повному обсязі, яка відповідає вимогам ст. 55 Закону України "Про землеустрій".

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В межах справних правовідносин судом встановлено, що відповідач довів правомірність свого рішення щодо відмови в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року по справі № 818/1457/18 прийняте з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що цей спір не належить в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Судовим розглядом встановлено, що предметом спору в межах цих правовідносин є виключно оскарження рішення державного кадастрового реєстратора про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, тобто оскаржується рішення суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владної управлінської функції і спір виник виключно між позивачем та відповідачами у справі. Спору про право цивільне між сторонами справи та третьою особою в межах цих правовідносин немає, а тому і відсутні підстави для закритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що державний кадастровий реєстратор не є належним відповідачем, оскільки спір про погодження меж земельної ділянки повинен вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 4, ч. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 р. № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Постановою Кабінету міністрів України № 1051 від 17.10.2012 р. затверджений Порядок ведення Державного земельного кадастру, де п. 5, зокрема, передбачено, що до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Під втручанням у діяльність Державного кадастрового реєстратора розуміється прямо не передбачена законодавством дія будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань, яка стосується здійснення Державним кадастровим реєстратором повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.

З положень наведених вище норм Закону № 3613-VI та Порядку № 1051 вбачається, що саме державний кадастровий реєстратор, є особою до виключних повноважень якого, зокрема належить вирішення питання щодо прийняття рішення про внесення відомостей до державного земельного кадастру, а також відмову у внесенні або наданні відомостей, в тому числі і про скасування державної реєстрації земельної ділянки, оскільки під державною реєстрацією земельної ділянки розуміється внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Враховуючи те, що позивачем оскаржувалася саме рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Велітченко М.В. про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, цей суб'єкт владних повноважень є належним відповідачем у справі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами не стосуються вирішення спору про погодження меж земельної ділянки, розгляд якого віднесений до цивільної юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року по справі № 818/1457/18 - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року по справі № 818/1457/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Л.В. Тацій
Повний текст постанови складено 18.03.2019 року