Справа № 826/8905/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8905/18 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): ОСОБА_3,

від відповідача: Сапальов В.В.,

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Національного банку України, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" про визнання протиправною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_5 з адміністративним позовом до Національного банку України, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" про визнання протиправною бездіяльності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач, належним чином повідомлений, вкотре не прибув в судове засідання.

З огляду на зазначене, Окружний адміністративний суд дійшов висновку, що відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України вказані обставини є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Не погоджуючись прийнятим судовим рішенням, позивач звернулась до суду із апеляційною скаргою та посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні вимог апеляційної скарги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення було дотримано вимог процесуального законодавства.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, а також призначено підготовче засідання у справі на 10 жовтня 2018 року.

01 жовтня 2018 року позивачем було подано заяву про участь у судовому засіданні у режимі відео конференції.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що 08 жовтня 2018 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив відповідно до змісту якого остання просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

З огляду на зазначене позивач у підготовче судове засідання призначене на 10 жовтня 2018 року не з'явилась та явку уповноваженого представника до суду не забезпечила.

10 жовтня 2018 року Окружний адміністративний суд м. Києва розглянувши у підготовчому судовому засідання клопотання позивача про участь у судовому засіданні у режимі відео конференції протокольною ухвалою вирішив відмовити у його задоволенні та у розгляді справи оголосив перерву, призначивши наступне судове засідання на 08 листопада 2018 року.

Разом з тим, 01 листопада 2018 року до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла заява позивача про розгляд справи за відсутністю особи. Відповідно до змісту вказаної заяви позивач зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглядати дану справу без її участі та повідомити про прийняте рішення.

Колегією суддів встановлено, що 08 листопада 2018 року у підготовче судове засідання прибув уповноважений представник позивача - ОСОБА_3, проте у зв'язку з необхідністю сторін ознайомлення з матеріалами справи, суд протокольною ухвалою оголосив перерву у розгляді справи, призначивши наступне судове засідання на 05 грудня 2018 року.

23 листопада 2018 року позивачем було направлено заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відповідно до змісту яких, позивач крім іншого, просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Як стверджує апелянт, 04 грудня 2018 року її представником ОСОБА_3 на електрону адресу Окружного адміністративного суду м.Києва було направлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання внаслідок його перебування на лікарняному, докази чого він надасть у наступне судове засідання.

На підтвердження даної обставини апелянтом додано до матеріалів апеляційної скарги копію цього клопотання від 04 грудня 2018 року, скріншот сторінки електронної пошти про направлення 04 грудня 2018 року на електрону пошту Окружного адміністративного суду м.Києва вказаного клопотання, а також копію довідки Структурного підрозділу «Міська поліклініка № 3» КНП «ЦПМКДД» про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 лікувався амбулаторно з 05 грудня 2018 року по 10 грудня 2018 року.

Водночас, колегією суддів встановлено, що вказані документи станом на час проведення судового засідання 05 грудня 2018 року в матеріалах справи були відсутні.

Як вбачається зі змісту протоколу судового засідання та оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з огляду на те, що позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання 05 грудня 2018 року не з'явилась, та явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, судом було поставлено питання щодо розгляду справи за відсутності позивача.

Представником відповідача було заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, належним чином повідомлений, вкотре не прибув в судове засідання, а тому даний позов підлягає залишенню без розгляду.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно з частиною п'ятою ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.

Крім того, відповідно до п. 4 частини першої ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб'єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Тобто, обов'язковою умовою для застосування такої підстави залишення адміністративного позову без розгляду є саме повторна неявка позивача в судове засідання, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин. Зазначені наслідки настають, якщо позивач не з'явився вдруге поспіль (тобто повторно) без поважних причин і від нього не надійшла заява про розгляд справи без його участі.

У даному випадку, під повторністю неприбуття в судове засідання позивача та/або його представника необхідно розуміти саме послідовне неприбуття в судове засідання позивача чи його представника двічі чи більше разів.

Поважність причин неприбуття оцінюється судом у кожному конкретному випадку окремо з метою визначення правових наслідків такого неприбуття. Так, поважними причинами можуть бути визнані захворювання, що перешкоджає прибуттю до суду, відрядження, несвоєчасне отримання повістки тощо за умови надання належних доказів в підтвердження наведених обставин.

Отже, при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави слід відповісти на такі питання: чи належним чином позивача було повідомлено про судовий розгляд перший і другий раз; чи обидва рази були відсутні поважні причини неприбуття позивача або інформація про такі причини; чи відсутня заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Крім того, залишення позовної заяви без розгляду з підстав передбачених пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України, можливе виключно за наявності сукупності таких умов:

а) належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання;

б) відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності;

в) неявка позивача в судове засідання (підготовче засідання) двічі поспіль без поважних причин або неповідомлення ним про причини такої неявки;

г) неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача;

ґ) відсутність вимоги відповідача щодо розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Отже, вирішуючи питання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених зазначеними нормами процесуального закону, суд на підставі аналізу матеріалів справи та думки інших учасників справи повинен, серед іншого, дослідити питання можливості розгляду справи по суті за відсутності позивача, а також з'ясувати, чи не наполягає відповідач на розгляді справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19.09.2018 у справі № 826/10538/17 (провадження №К/9901/54003/18).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів позивач та його представник не допустили повторної неявки, оскільки представник позивача був присутнім у підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 08 листопада 2018 року.

Колегія суддів також зауважує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги наявне у матеріалах справи клопотання позивача про розгляд справи без її участі, а також численні заяви останньої у яких позивач просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому, судом першої інстанції не було вирішено питання щодо неможливості розгляду справи по суті за відсутності позивача.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги і ту обставину, що представник позивача у період з 05 по 10 жовтня 2018 року перебував на лікарняному, а тому не міг бути присутнім у судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції передчасно без перевірки усіх обставин справи, у той час як доводи апелянта про те, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Проте, колегією суддів встановлено, що під час прийняття ухвали про залишення позовної заяви без руху від 11 січня 2019 року та ухвали про повернення позовної заяви від 31 січня 2019 року судом першої інстанції не було дотримано вказаних вимог.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Аналогічна норма закріплена також у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Разом з цим, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі "Беллет проти Франції", в якому Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про залишення позовної заяви без розгляду суд першої інстанції допустився також і надмірного формалізму та фактично позбавив позивача гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого, зокрема, статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з урахуванням того, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 312, 313, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

О.А. Губська

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.