Справа № 640/15700/17
Суддя: Золотарьова Л. І.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю:

секретаря - Бломберус С.А.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - Локтіонова В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу №640/15700/17 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №1 УПП в м. Харкові Локтіонова Віталія Євгеновича про визнання дій протиправними, скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

визнати протиправними дії відповідача при винесенні постанови серії БР №691863 від 27.09.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП;

скасувати постанову серії БР №691863 від 27.09.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП;

постановити окрему ухвалу відносно порушень відповідача.

Як на підставу позову посилається на те, що 03.10.2017 року ним у відділенні пошти отримано рекомендованого листа з УПП в м. Харкові, в якому знаходилась копія постанови серія БР № 691863 від 27.09.2017 року, складеної лейтенантом поліції Лактіоновим В.Є., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП України та накладено штраф в розмірі 425 гривень. В постанові зазначено, що 04.09.2017 року він керував автомобілем на дорозі, яка має дві смуги в одному напрямку, рухався по трамвайним коліям попутного напрямку при вільній смузі с права, та номерний знак закритий предметом, що не дозволяє визначити номера з 20 метрів і не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 11.2, 2.9.В і 2.1.А ПДР України. Однак, він жодних пунктів ПДР не порушував, а справа розглядалась без його участі, що позбавило можливості користуватися своїми правами, не дало можливості захищати свої інтереси особисто або через представника, надавати пояснення, докази, та ставити під сумнів а також спростовувати докази, які наче б то доказувало його провину.

Після отримання постанови, він ознайомився з матеріалами справи і побачив в них лист з УПП в м. Харкові, який був отриманий ним раніше. Проте, складений та зазначений як запрошення лист від 12.09.2017 року не відповідає вимогам Закону. Згідно цього листа його запрошували до УПП в м. Харкові для розгляду якоїсь справи, та просили у разі неможливості з'явитись подзвонити по телефону. У нього не було часу та не цікавило приїжджати до УПП в м. Харкові на розгляд справи, яка до нього не має жодного відношення, оскільки в листі не зазначено, що справа розглядається саме відносно нього, не вказано його статус тощо. Він його проігнорував, оскільки вказаний лист не мав до нього ніякого відношення. Таким чином, розгляд справи незаконно відбувся у його відсутність.

Він перетинав перехрестя про трамвайній колії попутного напрямку дійсно і з правого боку колія була зайнята іншим автомобілем. На відеозаписі, можна побачити на перехресті як закінчує маневр сріблястий автомобіль ДЕУ, та одразу зліва нього його транспортний автомобіль Хюндаі, надалі сріблястий автомобіль ДЕУ перетинає перехрестя та проїжджає не пропустив пішоходів на пішохідному переході, а він зупиняюсь, надавши змогу перейти дорогу. Під час наближення патрульного автомобіля до нього, він рухався по трамвайній колії попутного напрямку, що відповідає вимогам ПДР. Надалі, пропустивши пішоходів, він продовжив рух прямо, та оскільки смуга руху з правого краю від нього вже була вільна, то вирішив здійснити перестроювання, переконався в безпеці свого маневру, оскільки побачив що по зазначеній смузі рухається патрульний автомобіль, включив правий покажчик повороту і перестроївся в цю смугу. Перестроїтись ще правіше можливості не було, оскільки були припарковані транспортні засоби, що підтверджується також відео. Але, проїхавши декілька десятків метрів його було зупинено патрульними, які рухались позаду та звинувачено в порушенні ПДР.

Після зупинення його, а ні відповідач, а ні його напарник за весь час навіть не ознайомили його з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та 268 КУпАП, а одразу звинуватили у скоєнні порушення ПДР, зазначивши що він порушив п. 11.8 і виїхав на трамвайну колію попутного напрямку, проте його доводи, що він рухався відповідно до ПДР, прохання щоб відповідач взяв в руки і особисто прочитав ПДР, переконавшись у відсутності порушень, відповідач ігнорував повністю. Відповідача та його напарника лише цікавило, щоб він надав їм документи. Спочатку підійшов напарник відповідача, якого цікавили лише документи. Він з салону автомобіля показав їх напарнику відповідача, надавши можливість ознайомитись і напарник прочитав їх вголос, після чого вони продовжили сперечатись що до правопорушення. Він знов став наголошувати, щоб інспектор взяв ПДР та прочитав їх. Напарник відповідача пішов до свого автомобіля, та повернувся вже з відповідачем. Після цього вони знов почали сперечатись вже втрьох, щодо правопорушення і в нього знову почали вимагати документи. Після тривалих сперечань відповідач з напарником сів до автомобіля та поїхав, він вважав зазначене спілкування вичерпним та що йому вдалось довести відсутність з правопорушень і переконати поліцейських. Ознайомившись з матеріалами справи він побачив також рапорт де відповідач начебто провів заходи встановлення особистості через те, що він ніби не надав документи. Однак, в рапорті відповідач зазначив, що розглянути порушення на місті скоєння він можливості не має, то відповідно до ч. 1 ст. 260 КУпАП, він повинен був затримати водія для з'ясування особи, що не було зроблено і відсутні будь які протоколи про адміністративне затримання. Крім того, відповідачем було вигадано ще одне начебто правопорушення, а саме те, що на номери транспортного засобу закрити, що не дає змогу їх прочитати з 20 метрів. Однак, на місці його навіть ніхто не звинувачував, жодних вимірювань не проводилось. Номерні знаки чудово можливо прочитати з відстані забагато ніж двадцять метрів.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали відповідні пояснення. Позивач зазначив, що коли він почав проїжджати пішохідний перехід, з правої сторони повертав червоний автомобіль, тому він розумів, що позаду нього може їхати цей червоний автомобіль. Коли він їхав по трамвайній колії, то одразу не міг зайняти праворуч смугу руху для автомобілів, оскільки позаду нього на відставні 10-15 метрів їхав патрульний автомобіль. Тому, щоб не створювати аварійної ситуації при зміні руху з трамвайної колії на смугу руху з правого боку, він їхав та оглядався навкруги, оцінював відстань між ним та позаду їхавшим патрульним автомобілем, і впевнившись в безпеці маневру, він включив правий покажчик повороту та почав повертати праворуч, тому він не порушував вимог п. 11.2 ПДР. Це все тривало декілька секунд. Для нього було головне безпека руху. Ніякого наміру та умислу продовжувати рух далі по трамвайній колії він не мав.

Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі, зазначив, що постанова є законною та обґрунтованою. Позивач навіть не збирався змінювати рух та з'їжджати з трамвайних колій, оскільки, дійсно, перед початком зміни руху, позивач має впевнитися в безпеці такого маневру, однак позивач не збирався цього робити і міг значно раніше повернути праворуч, з'їхавши з колії, однак цього не зробив. Може і можна було застосувати до позивача за таке порушення ПДР попередження та закрити за малозначністю, однак позивач продовжив порушувати ПДР та не пред'явив відповідні документи, їхав з номерним знаком, який закритий предметом, що не дозволяло визначити номер з 20 метрів. Тому позивача було притягнуто до адміністративної відповідальністю за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Згідно з відео, при проїзді перехрестя проспект Московський вул. Б. Хмельницького позивач дійсно проїхав без порушень ПДР України та зупинився, щоб пропустити пішохода. Але о 14 год. 07 хв. позивач починає рух і при вільній правій смузі рухається по трамвайним рейкам попутного напрямку в одному рівні з дорогою. Позивач не збирався повертати на ліво, розвертатися і в цей момент нікого не випереджав, та їхав по трамвайних коліях в одному рівні з дорогою при вільній правій смузі доки не отримав команду і світловий сигнал про зупинку від патрульного автомобіля. Вказане є порушенням п. 11.2 ПДР України. Після сигналу ОСОБА_1 перестроївся в вільну праву смугу та зупинився біля бордюру, а патрульний автомобіль зупинилися на найкоротшій відстані від авто позивача, з якої можна було розгледіти номерний знак, відстань склала не більше 5 метрів. Після того, як поліцейський ОСОБА_5 підійшов до автомобіля позивача, він представився та пояснив причину зупинки, а саме порушення п. 11.2 та 2.9.в ПДР України. ОСОБА_1 почав виправдовуватися та посилатися на пункт 11.8 ПДР України. На що поліцейський ОСОБА_5 звернувся до нього (відповідача) за допомогою. Підійшовши, він представився та пояснив водію (ОСОБА_1.) пункт 11.8 ПДР України. Пересвідчившись, що поліцейські праві позивач почав виправдовуватись, що з права їхав сріблястий Ланос, який він випереджав. Він пояснив йому, що відео спростовує його покази і попросив надати посвідчення водія, реєстраційне свідоцтво на авто, та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ згідно пункту 2.4 ПДР України. На що ОСОБА_1 звинуватив його і ОСОБА_5 в безпідставній зупинці та вимагав пред'явити відео доказ порушень. Він пояснив, що докази порушення демонструються лише під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. А розпочати розгляд він зможе лише після встановлення особи. Тоді позивач назвався ОСОБА_1, та продовжив вимагати перегляду відео. Він продемонстрував відео до початку розгляду справи, показавши відео, після чого ознайомив позивача з правом передбаченим в ст. 10,63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Попередивши, що якщо позивач не пред'явить посвідчення, справа може бути розглянута без нього. В цей час під'їхав чоловік, який привітався з ОСОБА_1 та почав провокувати та заважати розглядати справу. Він не повівся на провокацію та вирішив перенести розгляд справи. Доводи щодо неповідомлення позивача, оскільки повідомлення не відповідає інструкції, є безпідставними, оскільки особа була сповіщена раніше, але уникала розгляду та не бажала користуватися ними, вважаючи що не пред'явивши посвідчення особи він зможе уникнути адміністративної відповідальності. Надав письмовий відзив (заперечення) на позов.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №691863 від 27.09.2017 року, винесеної інспектором роти №3 батальйону №1 УПП в м. Харкові Локтіоновим Віталієм Євгеновичем, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

В оскаржуваній постанові вказується, що 04.09.2017 року о 14 год. 07 хв. в м. Харкові, пр. Московський 40, ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, на дорозі, яка має дві смуги в одному напрямку рухався по трамвайним коліям попутного напрямку при вільній смузі з права, та автомобільний номерний знак закритий предметом, що не дозволяє визначити номера з 20 метрів і не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії, авто яким керував, чим порушив п. 11.2, 2.9в, 2.1а ПДР України, за що був притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 11.2 ПДР на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об'їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Як вбачається з відеозапису № з відеореєстратора патрульного автомобіля, позивач на автомобілі перетинав перехрестя про трамвайній колії попутного напрямку, а з правого боку смуга була зайнята іншим автомобілем - сріблястий автомобіль ДЕУ. Надалі сріблястий автомобіль ДЕУ перетинає перехрестя та проїжджає, а позивач зупиняється, щоб пропустити пішоходів, після чого продовжує рух по трамвайній колії попутного напрямку. Смуга руху з правого краю була вільна. На відео: час 14:07:02 видно, що позивач їде по трамвайній колії - ліве полотно колії проходить по центру його автомобіля, і поступово позивач їде трохи правіше, що видно з того, що відстань до правого полотна колії та колесами авто позивача зменшується, і вже о 14:07:06 позивач включив правий покажчик повороту та почав повертати праворуч на суму з правого боку. Тобто такий рух позивача тривав чотири секунди. При цьому, з відео вбачається, що між автомобілем позивача та патрульною машиною, яка їхала позаду, мається відстань приблизно в два автомобілі.

Тобто враховуючи вищевказані обставини, зокрема, тривалість руху позивача (4 секунди), відстань між позивачем та автомобіля, який їхав позаду, то пояснення позивача щодо вжиття заходів для впевненості в безпеці здійснення маневру, тобто зміни напрямку руху праворуч на смугу руху з правої сторони - є слушними та логічними.

При цьому, згідно з п. 2.3 д) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Таким чином, позивач вирішив здійснити перестроювання, переконався в безпеці свого маневру, включив правий покажчик повороту і перестроївся на цю смугу.

При цьому, посилання відповідача на те, що позивач не збирався з'їжджати з трамвайних колій та їхав би далі, - суд не приймає до уваги, оскільки ґрунтується на припущеннях відповідача без підтвердження таких обставин належними, допустимими та достатніми доказами.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Таким чином, відповідачем не доведено достатніми доказами, що позивачем було вчинено порушення п. 11.2 ПДР, за що передбачено відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП (тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів).

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу інкримінується також те, що він не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії, автомобіля яким керував, чим порушив п. 2.1а ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП (тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян)

Відповідно до п. 2.1а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки з відео вбачається, що позивач не казав про відсутність у нього документів, а він не надавав їх через незгоду з правопорушенням та не доведенням інспектором вчинення правопорушень.

При цьому, інкримінуючи позивачу саме непред'явлення посвідчення водія відповідної категорії, в постанові зазначається, що він порушив п. 2.1а) ПДР (водій повинен мати при собі посвідчення водія), що не відповідає вказаному пункту порушення ПДР, оскільки пунктом 2.4а) ПДР встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Таким чином, в оскаржуваній постанові вказується, що позивач не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії (при цьому такий обов'язок водія встановлений п. 2.4а) ПДР), однак при цьому в постанові вказується, що позивач порушив інший пункт - 2.1а) ПДР (наявність при собі у водія посвідчення на право керування).

Відповідно до ч.2 ст. 283 КАС України постанова повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Натомість встановлені відповідачем обставини, а саме не пред'явлення позивачем посвідчення водія відповідної категорії, - не відповідає інкримінованому йому порушенні НПА - пункту 2.1а) ПДР України.

На підставі викладеного, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є необґрунтованим та незаконним.

Відповідно до п. 2.9в) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Частиною шостою статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивачу інкримінується те, що автомобільний номерний знак закритий предметом, що не дозволяє визначити номера з 20 метрів.

З відеозапису з ведеореєстратора чітко вбачається, що справді державний номер автомобіля, яким керував відповідач, прикритий предметом, що не дозволяє визначити номера з 20 метрів, враховуючи, що ідучи позаду автомобіля позивача на відставні двох автомобілів (тобто не більше 10 метрів), номерний знак позивача не неможливо визначити. І лише під'їхавши майже в притул до автомобіля позивача (відео час 14:07:41) вже можливо було визначити його номерний знак.

В даному конкретному випадку, без вимірювання приладом чи рулеткою відстані, можливо достовірно встановити, що з 20 метрів неможливо було визначити номер автомобіля позивача, оскільки він був закритий предметом (прозорою «шторкою» сірого кольору).

Таким чином, в діях позивача вбачається порушення п. 2.9в) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Згідно з ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Так, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Враховуючи, що більш серйозним правопорушенням з числа вчинених є правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, яке підлягає скасуванню та закриттю, а також підлягає закриттю та скасуванню правопорушення,передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, то скасування оскаржуваної постанови в частині притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.126, ч. 2 ст. 122 КУпАП та закриття в цій частині справи про адміністративне правопорушення призведе до зміни розміру адміністративного стягнення накладеного на позивача, тому, навіть враховуючи встановлення наявності порушення позивача ч. 6 ст. 121 КУпАП, постанова підлягає скасуванню в повному обсязі.

Таким чином, оскаржувана постанова від 29.09.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення за більш серйозне правопорушення з числа вчинених у виді штрафу у розмірі 425 грн. та підлягає скасуванню.

З приводу доводів позивача щодо неналежного повідомлення щодо розгляду справи 27.09.2017 року через те, що йому було надіслано та отримано ним запрошення на розгляд справи не відповідає повідомленню про запрошення до підрозділу патрульної поліції, яке передбачено Інструкцією, - то суд вважає, що ці доводи є необґрунтованими та не є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки направлене та адресоване ОСОБА_1 запрошення (а.с. 14) фактично містить ті ж відомості, що і повідомленню про запрошення до підрозділу патрульної поліції, яке передбачено Інструкцією, зокрема, в запрошенні вказано адресата - ОСОБА_1, необхідність з'явитися до УПП у м. Харкові за вказаною адресою та у зазначений час для розгляду справи про адмін. правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, яке відбулось 04.09.2017 року о 14 год. 07 хв. за адресою: Харків, просп.. Московський, 40. Зазначено про повідомлення у разі неможливості з'явитися у вказаний час.

Тобто метою запрошення є повідомлення особи про розгляд справи про адмін..правопорушення, і вказане запрошення містить такі відомості, тому сам по собі той факт, що запрошення УПП у м. Харкові не є повідомленням про запрошення до підрозділу патрульної поліції, яке передбачено Інструкцією, - не свідчить про неповідомлення позивача про розгляд справи на 27.09.2017 року. Позивач міг вжити елементарних заходів та направити клопотання про перенесення розгляду справи або зателефонувати за телефоном вказаному у запрошенні з метою повідомлення неможливості явки тощо, однак позивач таким правом не скористався, тому суд не вбачає підстав стверджувати про неповідомлення позивача про розгляд справи.

Щодо доводів позивача щодо не роз'яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП, то вказані доводи спростовуються відеозаписом з нагрудної камери інспектора.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Позовні вимоги про визнання дій відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності незаконними - задоволенню не підлягають, оскільки ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо визнання оскаржуваної постанови протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а справа закриттю, що відповідає положенням ч. 3. ст. 286 КАС України, і додаткові вимоги щодо визнання дій незаконними щодо складання оскаржуваної постанови не підлягають задоволенню в даному випадку, оскільки охоплюються вимогами щодо скасування постанови та закриття провадження у справі.

Щодо заявленого клопотання позивача про винесення окремої ухвали, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Виходячи з норм Кодексу адміністративного судочинства України винесення окремої ухвали це є правом суду, а не його обов'язком.

Враховуючи обставини справи, дії відповідача, суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали, а тому клопотання позивача в цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що сторони звільняються від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП, ст.ст. 6, 8,9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №1 УПП в м. Харкові Локтіонова Віталія Євгеновича про визнання дій протиправними, скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №691863 від 27.09.2017 року за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1.

Відповідач інспектор роти №3 батальйону №1 УПП в м. Харкові Локтіонов Віталій Євгенович, місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-А.

Головуючий -