Справа № 200/650/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 р. Справа№200/650/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кониченка О.М. при секретарі судового засідання Рудь Т.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько - Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмутсько - Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання припинити позивачу виплату пенсії в зв'язку з відмовою від неї з моменту звернення, а саме з 20.11.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 листопада 2018 року він звернувся до Бахмутсько - Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про припинення виплати раніше призначеної пенсії. 03 грудня 2018 року відповідач листом № 1341/М-020108 відмовив в задоволені заявлених вимог. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та просив зобов'язати відповідача припинити виплату пенсії в зв'язку з відмовою від неї з моменту звернення, а саме 20.11.2018 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ч.1 ст. 26, ст..49, п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пункт д) ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою суду від 14 січня 2019 року суд відкрив провадження по справі, призначивши до розгляду на 11 лютого 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11 лютого 2019 року розгляд справи був відкладений на 26 лютого 2019 року.

26 лютого 2019 року розгляд справи був відкладений на 05 березня 2019 року.

05 березня 2019 року розгляд справи був відкладений на 12 березня 2019 року.

05 березня 2019 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Свою позицію відповідач вмотивовував наступним. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та отримуєте пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-15 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від (далі - Закон України №1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг, а не обов'язок вчиняти такі дії і одночасно не встановлюють заборони її не отримувати. Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості: на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України: у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд: в інших випадках, передбачених законом.

Представник позивача не погодився із доводами відповідача та надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідно до ст. 46 Конституції України та ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач має право на соціальний захист у вигляді пенсії, таким чином, вказані норми вказують на право особи на отримання пенсії, а не обов'язок вчиняти такі дії і одночасно не встановлюють заборони її не отримувати.

Зазначив, що у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказується, що пенсія припиняється в інших випадках, передбачених законом, а саме це може бути припинення пенсії у зв'язку з тим, що особа являється переселенцем, відповідно до пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відсоток, на який було зменшено розмір пенсії, також може бути переглянуто з урахуванням відповідної кількості повних місяців страхового стажу, якщо особа після досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, продовжує працювати і відмовилася від отримання пенсії.

Крім того, представник позивача посилався на судову практику.

Відповідач надав доповнення до відзиву у якому зазначив, що позивачем невірно тлумачаться норми закону, а ті норми на які посилається позивач стосуються тільки жінок.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, є пенсіонером, який отримує пенсію за віком по списку № 2.

18.12.2015 року позивач звернувся із заявою встановленого зразку до відповідача про призначення йому пенсії за віком по списку № 2 та надав відповідні документи.

Крім того, 18.12.2015 року позивачем додатково надана заява про призначення/перерахунок пенсії у якій позивач просив призначити пенсію за віком, із зазначенням того, що пенсія на іншій підставі не призначалась та зазначена інформація про те, що на дату подання заяви позивач працює.

Протоколом № 8425 від 25.12.2015 року позивачу призначена пенсія за віком, умови призначення - за списком № 2.

20.11.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, викладеною в довільній формі, відповідно до якої просив відповідача припинити виплату пенсії у зв'язку з тим, що після досягнення ним пенсійного віку він ще працював і для отримання більшої пенсії.

Правовою нормою позивачем була визначена ст. 21 Конституції України.

Відповідач листом від 03.12.2018 року № 1341/М-020108 з посиланням на Закон України «Про звернення громадян» надав відповідь на заяву позивача зазначивши, що підстав для припинення виплати пенсії не має.

Правовою підставою відповідачем визначена ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Стаття 22 України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. При цьому основи соціального захисту, а також форми і виді пенсійного забезпечення, визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Зокрема, з огляду на положення статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Разом з цим, положення частини 1 статті 27 цих же основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Відповідно частини 1 статті 49 Закону України №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, і закон, який є спеціальним, вичерпних випадків припинення пенсійних виплат не передбачав, але унормовував, що ці інші випадки припинення пенсійних виплат можуть бути передбачені тільки законом.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

При цьому особі при досягненні пенсійного віку не потрібно звертатися до органів Пенсійного фонду із заявою про те, що вона бажає працювати і одержувати пенсію з більш пізнього строку, оскільки відстрочення віку виходу на пенсію буде визначатися за фактом звернення за призначенням пенсії.

У відповідності до пункту д) ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення» о пенсії за віком, у тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються такі надбавки: пенсіонерам, крім осіб, зазначених у пункті "в" цієї статті (пенсіонерам, які набули відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР право на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку, - в розмірі 10 процентів основної пенсії за кожний повний рік роботи після призначення пенсії, але не більше 40 процентів), які мають стаж роботи, передбачений статтею 12 цього Закону, і в період роботи відмовились одержувати пенсію, - у розмірі 10 відсотків основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії за кожний повний рік роботи після відмови від одержання пенсії, але не більш як 40 відсотків.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, а відповідач в своїх заперечень посилаються на одну і ту ж норму пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зазначеною нормою передбачено : « До 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Зменшення розміру пенсії за віком застосовується до досягнення віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та протягом періоду, який дорівнює кількості повних та неповних місяців дострокового виходу на пенсію після досягнення жінкою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Після завершення цього періоду розмір пенсії переглядається без застосування зниження пенсії з дня, наступного за днем завершення цього періоду.

У разі коли жінка, якій достроково призначено пенсію, до досягнення віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, працевлаштувалася, виплата дострокової пенсії на час роботи припиняється. У цьому випадку після досягнення віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, відсоток, на який зменшено розмір пенсії, переглядається з урахуванням кількості повних місяців страхового стажу, набутого за період роботи після дострокового виходу на пенсію.

Відсоток, на який було зменшено розмір пенсії, також може бути переглянуто з урахуванням відповідної кількості повних місяців страхового стажу, якщо особа після досягнення віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, продовжує працювати і відмовилася від отримання пенсії.

Розмір пенсії, призначений відповідно до цього пункту, не може бути меншим ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом».

Тобто вищезазначена норма має застосовуватись тільки відносно жінок.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється « в інших випадках, передбачених законом».

Таким випадком є пункт 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який застосується тільки відносно жінок.

Виходячи з вищенаведеного, оскільки Позивач з 20.12.2015 перебуває на обліку та отримує пенсію в Управлінні, це виключає можливість скористатись правом на відстрочення виходу на пенсію та звернення за повторним призначенням з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону 1058, на певний відсоток.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно ч.2 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані(в поєднанні з ч.1 ст.46 Конституції України, якою закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення громадян у старості).

Положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені саме Конституцією та законами України.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не виплата пенсії яка гарантована Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Якби відповідач припинив виплату пенсії позивачу, крім випадків передбачених законом, то право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді отримання пенсії було б порушеним.

Щодо судової практики на яку посилається позивач, то позивачем у справі № 755/10935/17 є ОСОБА_2 (25 жовтня 2017 року Вищим Адміністративним Судом України відкрите касаційне провадження), у справі №484/813/17 позивачем є ОСОБА_3 (18 серпня 2017 року Вищим Адміністративним Судом України відкрите касаційне провадження).

Стосовно справи № 758/4929/16а, то справа не була розглянута по суті у апеляційному суді.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Сторонами не надано суду жодної постанови Верховного Суду, яка могла б бути застосована до спірних правовідносин, тому суд не приймає до уваги посилання позивача на вищезазначену практику.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п'ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд вважає, що відповідач діяв у межах повноважень наданих йому Законом.

З огляду на викладене позивачу повинно бути відмовлено у задоволені позову.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бахмутсько - Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 18 березня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Кониченко О.М.