Справа № 679/389/19
Суддя: Гавриленко О. М.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/45/2019
Справа № 679/389/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретар судового засідання Василюк Л.С.,

номер справи 679/389/18,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач начальник СРПП №3 Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Жоган С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника СРПП №3 Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Жогана Сергія Валентиновича про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника СРПП №3 Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Жогана С.В. про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень.

В обґрунтування позову зазначив, що постановою відповідача від 16 лютого 2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що він того ж числа о 23 год. 50 хв. на вул. Варшавська в м. Нетішин, керуючи автомобілем «GL 320 CDI», не пред'явив посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

Мотивуючи свою невинуватість позивач зазначив, що об'єктивна сторона правопорушення в оскарженій постанові не відповідає диспозиції правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, згідно якої відповідальність наступає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»). Поряд з цим в п.п. 2.1, 2.4 ПДР України зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Позивач зазначає, що з аналізу вищезазначених норм, водій повинен не просто пред'явити документи, а пред'явити їх на вимогу працівника поліції і лише для перевірки. Крім того, вказує на відсутність у оскарженій постанові часу вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 280 КУпАП.

Переконаний, що поліцейський не мав права виносити постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності без складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останнє не було зафіксоване в автоматичному режимі.

За вказаних обставин позивач вважає постанову серії ДПО18 №133478 від 16 лютого 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 гривень незаконною, а тому просить таку скасувати

Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову відповідачем до суду не подано.

Будь-яких заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року дана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що дійсно в тому ж місці і в той час, який зазначений у оскарженій постанові його транспортний засіб зупинили працівники поліції та, не повідомивши йому причину зупинки, запитали у нього про наявність посвідчення водія, на що останній їм його не надав. Водночас, пояснив, що протягом того дня керував транспортним засобом з посвідченням водія, однак на час зупинки у нього таке було відсутнє, оскільки перед виїздом з дому він змінив куртку, а посвідчення водія залишилось у кишені куртки, яка залишилась вдома. При цьому, запропонував поліцейським зачекати кілька хвилин, щоб він зміг принести з доми посвідчення водія, оскільки знаходився неподалік від свого місця проживання. ОСОБА_1 переконаний, що не вчиняв правопорушення, а відсутність у нього при керуванні транспортним засобом посвідчення водія, залишеного ним неумисно вдома, - це лише людський фактор.

Представник позивача ОСОБА_3 зазначив, що окрім наведених у позовній заяві підстав для скасування оскарженої постанови, підставою є також відсутність у ній марки транспортного засобу та відеоматеріалів, які повинні були бути долучені до такої, так як про них у ній зазначено. Крім того, поліцейський зобов'язаний в постанові вказувати не тільки про наявність відеоматеріалів, але ще і про номер, серію та назву приладу, яким здійснювалась відеофіксація. Також звернув увагу на те, що оскаржувана постанова складалась у відсутності позивача, що є також грубим порушенням прав останнього, а час, який зазначений у постанові є часом керування транспортним засобом позивачем, а не часом пред'явлення вимоги поліцейським до нього пред'явити посвідчення водія.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказав на те, що перебував на чергуванні та отримав повідомлення про те, що від кафе «Лель» від'їхав автомобіль, водій якого можливо перебуває у стані алкогольного сп'яніння. При патрулюванні території він помітив транспортний засіб позивача, який рухався по вул. Варшавська в м. Нетішин, та за допомогою увімкнених проблискових маячків зупинив такий. На його вимогу до ОСОБА_1, у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» та п. 2.4 ПДР України, надати посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, останній, в порушення вказаних норм закону, не пред'явив такі. Щодо часу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, зазначеного у оскарженій постанові, повідомив, що такий вказав вірно, оскільки від моменту зупинки транспортного засобу та до моменту пред'явлення вимоги до позивача пред'явити посвідчення водія та реєстраційні документи пройшло кілька секунд, а тому такий час співпадає.

Крім того, при спілкуванні з ОСОБА_1 він помітив, що позивач перебуває у стані алкогольного сп'яніння, а тому запропонував йому у встановленому порядку пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, на що останній відмовився. Внаслідок чого, щодо позивача ним було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП. За вказаних обставин вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Заслухавши учасників справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтується вимоги позивача та заперечення відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою серії ДПО18 №133478 від 16 лютого 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за те, що останній 16 лютого 2019 року о 23 год. 50 хв. на вул. Варшавська в м. Нетішин, керуючи автомобілем «GL 320 CDI», не пред'явив посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України (арк. спр. 4).

ОСОБА_1 категорично заперечуючи вчинення ним даного адміністративного правопорушення та вказуючи на протиправність дій відповідача, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу оскарження рішення суб'єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 керував транспортним засобом та не пред'явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, порушивши такими своїми діями вимоги п. 2.4 ПДР України.

При цьому, суд відхиляє аргументи позивача щодо невідповідності диспозиції адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, об'єктивній стороні правопорушення у оскарженій постанові, оскільки в ній не зазначено, що саме на «вимогу поліцейського» водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР України, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Оскільки, позивач в судовому засіданні підтвердив неможливість ним надання поліцейському посвідчення водія за вказаних у оскарженій постанові обставин, так як такого при собі не мав, а також не заперечував і того, що йому відомо було, що Жоган С.В. є працівником поліції та будь-яких сумнівів, що останній не є поліцейським не висловлював. Тим самим, позивач, на переконання суду, своїми діями не виконав вимоги п. 2.4 ПДР України, який зобов'язує водія на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Щодо тверджень представника позивача про відсутність при постанові відеоматеріалів, а також зазначень номера, серії та назви приладу, яким здійснювалась відеофіксація, то при розгляді даної справи судом не надавалась оцінка такому доказу, оскільки останній був відсутній, а відповідачем у судовому засіданні не наданий. При цьому, суд зауважує на тому, що відповідач не посилається на даний відеоматеріал, як на доказ винуватості позивача у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Що стосується аргументів позивача про те, що у постанові не зазначено час вчинення правопорушення, а зазначений час є часом керування транспортним засобом позивачем, а не часом вимоги надати посвідчення водія що, на його думку, є підставою для її скасування, то суд, такі відхиляє, взявши до уваги пояснення відповідача, що від моменту зупинки транспортного засобу та до моменту пред'явлення вимоги до позивача пройшло кілька секунд, а тому такий час співпадає, та те, що представником позивача не надано суду будь-яких доказів на підтвердження зворотнього.

Відповідно до аналізу законодавчих положень та вищезазначених обставин справи, суд приходить висновку, що при винесенні оскарженої постанови відповідачем правильно встановлено фактичні обставини, надано вірну правову кваліфікацію діям позивача, стягнення накладено у передбаченому законом розмірі, а наведені позивачем підстави своєї невинуватості у вчиненні зазначеного правопорушення не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 126, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Вирішуючи питання судових витрат, суд прийшов наступного.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінет Міністрів України.

Враховуючи приписи наведеної норми закону та зважаючи на відмову у задоволенні позову, суд прийшов висновку, що такі необхідно компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінет Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 90, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до начальника СРПП №3 Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Жогана Сергія Валентиновича про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінет Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач начальник СРПП №3 Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Жоган Сергій Валентинович, місце перебування: 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 4.

Повне рішення суду складено 15 березня 2019 року.

Суддя О.М. Гавриленко