Справа № 520/1438/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 р. № 520/1438/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії на підставі п.3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою від 14.02.2019 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, в якому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на той факт, що законом передбачено призначення дострокової пенсії матерям інвалідів з дитинства, які їх виховували до 6 річного віку, водночас захворювання доньки позивача, яке призвело до визнання її дитиною інвалідом мало місце після 10 років.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено , що позивач звернулась до відповідача з заявою та необхідним пакетом документів 28.11.2018 року з питання призначення дострокової пенсії за віком на підставі п.3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" як матері дитини ОСОБА_2 - інваліда дитинства, яка виховувала її шестирічного віку - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Рішенням відповідача від 16.12.2018 року у зазначеному було відмовлено.

Дана відмова обґрунтована тим, що за документами доданими до заяви, зокрема, висновку ЛВК № 129 від 28.11.2018 року, що виданий КНП "Борівський районний центр первинної медико- санітарної допомоги" вбачається, що захворювання доньки позивача, яке призвело до визнання її дитиною інвалідом мало місце після досягнення нею 10 років.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернулась до суду за його оскарженням.

По суті позову суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п'ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Згідно з п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Як вбачається з матеріалів справи, донька позивача ОСОБА_2 є інвалідом дитинства ( 3 група) ( а.с.16).

З матеріалів справи - висновку ЛКК № 129 від 28.11.2018 року, що виданий КНП "Борівський районний центр первинної медико- санітарної допомоги" вбачається, що захворювання доньки позивача, яке призвело до визнання її дитиною інвалідом мало місце після досягнення нею 10 років.

В даному висновку вказано, що захворювання доньки позивача - сахарний діабет 1 тип (дитячий) тяжка форма, мало місце з 10 років 7 місяців.

Відповідач вказував, що позивач мала надати до Управління, в тому числі і висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку.

У свою чергу, суд вказує, що вищенаведені норми чинного законодавства не містять в якості обов'язкової (виключної) умови для призначення пенсії за віком на підставі ст.115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлення дитині інвалідності до досягнення нею 6-річного віку.

Чинним законодавством розмежовані поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда. При цьому, згідно вимог Порядку №22-1 необхідність подання висновку лікарсько-консультаційної комісії передбачено для тих інвалідів з дитинства, які визнанні такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Мати інваліда з дитинства має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку.

Якщо дитина визнана інвалідом з дитинства після досягнення нею вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності відповідного висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років.

В даному випадку, донька позивача визнана інвалідом з дитинства та вперше інвалідність встановлено 1998 року, що засвідчено медичним висновком закладу охорони здоров'я, виховувалась у сім'ї до 18 років ( а.с.18-19,29).

Водночас, виключення, зазначені у другому реченні п.2.18 Порядку не відповідають ознакам спірних правовідносин з підстав, викладених вище.

У свою чергу, позивач, на момент звернення до відповідача з заявою, також відповідала решті необхідних умов, а саме, досягла 50 річного віку (народилась ІНФОРМАЦІЯ_1) та мала належний стаж роботи ( а.с.11,20-22).

Суд вказує, що в даному випадку, ненадання висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина позивача мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку, не спростовує того факту, що позивач є матір'ю дитини, якій встановлено інвалідність до досягнення вісімнадцятирічного віку, відповідачем не надано доказів, що надання/ненадання даного висновку впливає на статус позивача як особи, що виховує інваліда з дитинства.

Сама лише відсутність вищевказаного висновку ЛКК у противагу з іншими наданими документами не може бути належною та обґрунтованою підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком згідно ст.115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та позбавлення її такого права.

За таких підстав, рішення відповідача 16.12.2018 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позов у відповідній частині - задоволенню.

Щодо решти вимог зобов'язального характеру, суд вказує наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, зазначена позовна вимога щодо зобов'язання пенсійного органу призначити пенсію є саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно з ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відтак, у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання відповідача вирішити питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на підставі п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як матері інваліда з дитинства з 28.11.2018 року, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 16.12.2018 року про відмову в призначенні пенсії, яке винесено відносно ОСОБА_1.

Зобов'язати Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області (просп. Незалежності, буд. 2,м. Ізюм, Харківська область,64309, ) вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1) пенсії за віком на підставі п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як матері інваліда з дитинства з 28.11.2018 року, з урахуванням висновків суду по даній справі.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (просп. Незалежності, буд. 2,м. Ізюм, Харківська область,64309, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 768,40 грн. ( сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 19 березня 2019 року.

Суддя Заічко О.В.