Справа № 520/1383/19
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 р. № 520/1383/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

12.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Індустріального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просив суд:

- визнати протиправною діяльність відповідача - Індустріального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова, яка полягає у припиненні пенсійних виплат на адресу позивача ОСОБА_1 із серпня 2018 року;

- зобовязати відповідача - Індустріальне обєднане управління пенсійного фонду України м. Харкова, поновити пенсійні виплати для пенсіонера ОСОБА_1 із дня припинення пенсійних виплат - із серпня 2018 року, до ухвалення судового рішення суду по суті спору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач протиправно, на думку позивача, позбавив ОСОБА_1 права на отримання пенсії.

Відповідач, Індустріальне обєднане управління пенсійного фонду України м. Харкова, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно приписів чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером та має право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 15.11.2018 року позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Позивач 15.11.2018 року звернувся до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про запит пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова.

30.11.2018 року Індустріальним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова було зроблено запит № 2538/46-02-01 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова з проханням надіслати електронну та паперову пенсійну справу позивача.

13.12.2018 року Індустріальним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова згідно штампу вхідної кореспонденції було отримано пенсійну справу позивача.

ОСОБА_1 на час розгляду справи по суті перебуває на обліку в Індустріальному обєднаному управлінні пенсійного фонду України м. Харкова.

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради № 46 від 17.12.2018 року виплату пенсії позивача відновлено.

Як зазначено відповідачем, згідно атестату управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова вказано, що позивачу було виплачено пенсію по 31.07.2018 року і особовий рахунок знятий з обліку 01.08.2018 року. Також, зазначено, що виплату пенсії позивача відновлено з 01.01.2019 року, що підтверджується довідкою від 11.03.2019 року. Крім того, зазначено, що станом на дату розгляду адміністративної справи, заборгованість по виплаті пенсії позивача складає з серпня 2018 по грудень 2018 року.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо припинення виплати пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною діяльність відповідача - Індустріального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова, яка полягає у припиненні пенсійних виплат на адресу позивача ОСОБА_1 із серпня 2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII від 20.10.2014 року (далі - Закон № 1706-VII) передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частинами 1-2 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно ч. 1 ст. 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 1 статті 5 Закону №1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

07 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей", якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області (далі - Порядок № 595).

Пунктом 8 Порядку № 595 визначено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктами 4, 5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 8 червня 2016 року соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. Для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 15.11.2018 року позивач є внутрішньо переміщеною особою.

13.12.2018 року Індустріальним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова згідно штампу вхідної кореспонденції було отримано пенсійну справу позивача від Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова.

Судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено того, що саме Індустріальним обєднаним управлінням пенсійного фонду України м. Харкова було припинено виплату пенсії позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною діяльність відповідача - Індустріального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова, яка полягає у припиненні пенсійних виплат на адресу позивача ОСОБА_1 із серпня 2018 року.

Щодо позовних вимог в частині зобовязання відповідача - Індустріального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова, поновити пенсійні виплати для пенсіонера ОСОБА_1 із дня припинення пенсійних виплат - із серпня 2018 року, до ухвалення судового рішення суду по суті спору, суд зазначає наступне.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що перед позивачем рахується заборгованість за період з серпня 2018 по грудень 2018 року. На підтвердження вказаної обставини відповідачем надано відповідний протокол за період з 01.08.2018 року по 31.12.2018 року, згідно якого пенсія позивача за вказаний період нарахована проте не виплачена.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що виплата заборгованості позивачу буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття, керуючись підзаконним нормативно-правовим актом постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365", з огляду на наступне.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", зокрема, пункт 15 викладено в наступній редакції "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Наразі такого окремого порядку не існує.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем пенсії відповідачем не заперечується, однак зазначене право було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законам України. Таким чином, право позивача щодо виплати раніше призначеної пенсії є абсолютним та не може бути обмежено.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даному випадку наявна протиправна бездіяльність Індустріального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії, що утворилася за період з серпня 2018 по грудень 2018 року.

Враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправність бездіяльності відповідача, суд для ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в даній частині шляхом зобовязання Індустріального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з серпня 2018 по грудень 2018 року.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Індустріального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова (місто Харків, пр-т. Московський, буд. 198/3) про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Індустріальне обєднане управління пенсійного фонду України м. Харкова виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з серпня 2018 по грудень 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.