Справа № 750/4345/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/4345/18 Суддя (судді) першої інстанції: Литвиненко І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

при секретарі Біднячук Ю.С.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою першого заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Рудницького Володимира Олександровича на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до першого заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Рудницького Володимира Олександровича, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати постанову заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 25.04.2018 року серії ПН МЧГ № 022820 про накладення адміністративного стягнення на громадянина Ємену ОСОБА_5 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову першого заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Рудницького В.О. від 25.04.2018 року серії ПН МЧГ № 022820 про накладення адміністративного стягнення на громадянина ОСОБА_5 за ч.1 ст.203 КУпАП України і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовну заяву залишити без задоволення.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Станом на 13 березня 2019 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2018 року позивач прибув до Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області для продовження строку дії довідки про звернення за захистом № 008647 від 26.03.2018 року.

25 квітня 2018 року головним спеціалістом Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області відносно позивача складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а сааме: проживання з недодержанням встановленого порядку пересування і зміни місця проживання.

Цього ж дня відповідачем винесено постанову серії ПН МЧГ № 022820 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень.

Вважаючи вказану постанову незаконною, позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на позивача не поширюється відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП, оскільки він без зволікань звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22.09.2011 року (далі - Закон № 3773-VI), іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.

За приписами частин 1-2 статті 16 Закону № 3773-VI, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

В свою чергу, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08 липня 2011 року № 3671-VI (далі - Закон № 3671-VI), довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Пунктом 13 цієї ж статті Закону № 3671-VI передбачено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

26.03.2018 року громадянину Ємену ОСОБА_5 видано довідку про звернення за захистом в Україні з терміном дії до 20.07.2018 року.

Тобто, позивач є іноземцем, який перебуває на території Україні з наміром отримати притулок чи бути визнаною біженцем, про що подала заяву, відповідно до Закону "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а тому відноситься до вкрай вразливої групи населення - шукачів притулку.

Відповідно до ст. 34 КУпАП, перелік обставин, які пом'якшують відповідальність, не є вичерпним.

Так, згідно пункту 3 частини 1 статті 34 КУпАП пом'якшуючою обставиною є вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин.

Як вже зазначалося вище, позивач є шукачем притулку в Україні, куди він приїхав через певні побоювання за своє життя та свободу у країні-походження (вплив сильного душевного хвилювання), перебуває у складному матеріальному становищі (збіг тяжких особистих чи сімейних обставин). Враховуючи викладене, у позивача був відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що Відповідачем було порушено вимоги статті 280 КУпАП та п. 3.8. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, з яких вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях позивача не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП, а тому постанова від 25 квітня 2018 року серії ПН МЧГ № 022820 про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а справа закриттю.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Рудницького Володимира Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов