Справа № 2340/2942/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Паламар П.Г.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Справа № 2340/2942/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Желізняк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Національної поліції

у Черкаській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу ГУ НП в Черкаській області від 25.06.2018 р. № 1700 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Черкаського відділу поліції ГУ НП», мотивуючи тим, що оскаржуваним наказом його було незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову, посилаючись на те, що одразу після заподіяння йому тілесних ушкоджень він написав рапорт на ім'я керівника та подав до чергової частини заяву про злочин, які були передані за належністю та зареєстровані, що взагалі не встановлено судом першої інстанції, а також наполягає на тому, що спецзасоби, зокрема кайданки, видаються за письмовим дорученням керівництва, що такі спецзасоби йому не видавалися і, навіть якщо б він їх мав, у нього не було достатніх законних підстав для їх застосування.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що відповідач відмовив йому в наданні копії оскаржуваного наказу та можливості ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2019 р. було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на тому, що позивачем було вчинено дисциплінарний проступок, за який його притягнуто до відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з огляду на наступне.

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 22.03.2017 р. на підставі наказу ГУ НП в Черкаській області № 90 о/с позивач проходить службу в органах внутрішніх справ.

10.05.2018 р., близько 07:00 год. на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси про проведення обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_5 у межах кримінального провадження № 0002448 лейтенант поліції ОСОБА_3 спільно зі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 та лейтенантом поліції ОСОБА_7 прибув за місцем проведення обшуку.

Під час проведення обшуку ОСОБА_5 завдав ОСОБА_3 тілесні ушкодження.

11.05.2018 р. ОСОБА_3 звернувся до третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги, де йому було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма (під питанням), струс головного мозку та забій м'яких тканин голови.

Вказана подія зареєстрована в Журналі ЄО Черкаського відділу поліції за № 24517.

11.05.2018 р. за фактом умисного заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень СВ Черкаського відділу поліції розпочато кримінальне провадження № 0003515 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 342 КК України.

У період з 11.05.2018 р. по 15.05.2018 р. з діагнозом: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забій м'яких тканин голови перебував на стаціонарному лікуванні (листок непрацездатності від 15.05.2018 р. серія АДО №542519 КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради).

У період з 16.05.2018 р. по 25.05.2018 р. ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» з діагнозом: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забій м'яких тканин голови.

У період з 26.05.2018 р. по 01.06.2018 р. з діагнозом: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забій м'яких тканин голови позивач перебував на амбулаторному лікуванні (довідка про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу КНП «Третій Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 26.05.2018 р. № 9).

За фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 проведен службове розслідування, в ході опитані: позивач, старший лейтенант поліції ОСОБА_6, лейтенант поліції ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, лейтенант поліції ОСОБА_11 та рядовий поліції ОСОБА_12

Позивач у своєму поясненні, в ході службового розслідування підтвердив факт нанесення йому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень в ході проведення обшуку.

Лейтенант поліції ОСОБА_6 пояснив, що під час проведення обшуку помітив як ОСОБА_5 пішов до лейтенанта поліції ОСОБА_3 який перебував у під'їзді будинку та через декілька секунд із під'їзду почув ознаки сутички між позивачем та ОСОБА_5 З метою припинення правопорушення застосував відносно ОСОБА_5 заходи фізичного впливу. Крім цього, старший лейтенант поліції ОСОБА_6 вказав, що бійки між лейтенантом поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 він особисто не бачив та про отримання тілесних ушкоджень лейтенант поліції ОСОБА_3 не повідомляв.

Пояснення аналогічного змісту надав лейтенант поліції ОСОБА_7

Опитані в ході службового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_8 категорично заперечили факт спричинення тілесних ушкоджень поліцейським.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що під час проведення обшуку вони не бачили факт спричинення лейтенанту поліції ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Також у своєму поясненні ОСОБА_9, зазначив, що жоден з працівників поліції не скаржився на стан здоров'я.

Лейтенант поліції ОСОБА_11 та рядовий поліції ОСОБА_12 пояснили, що під час спілкування з вищевказаними поліцейськими, які перебували за адресою: АДРЕСА_1, останні про отримання тілесних ушкоджень не повідомляли.

25.06.2018 р. начальником ГУ НП в Черкаській області затверджено висновок службового розслідування.

В той же день, 25.06.2018 р. за результатами службового розслідування ГУ НП в Черкаській області винесено наказ № 1700, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_3 за порушення п. 1-4 ч. 1, ст. 23, ч.1-2 ст. 30, пп. г, ґ п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», п. 5 ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, ст. 14 Закону України «Про охорону праці» оголошено догану.

Позивач, вважаючи такий наказ протиправним, звернувся до суду з цим адміністративним позовом .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був зобов'язаний подбати про особисту безпеку та забезпечити наявність спецзасобів при проведення слідчої дії, а також з того, що він повинен був одразу повідомити безпосереднього керівника про подію, яка з ним сталася, але цього не зробив.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ ОБҐРУНТУВАННЯ.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про охорону праці» від 14.10.1992 р. № 2694-XII (далі - Закон № 2694-XII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013 р. № 230, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 230), Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженою наказом МВС України від 06.11.2015 р. № 1377 (далі - Інструкція № 1377), Інструкцією із забезпечення контролю за обліком, зберіганням, видачею й прийманням вогнепальної зброї, боєприпасів до неї та спеціальних засобів у чергових частинах органів та підроздівлів внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 27.03.2008 р. № 141, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 141), Інструкцією з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженою наказом МВС України від 16.02.2018 р. № 111 (далі - Інструкція № 111).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань:

1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

4) вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров'ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону № 580-VIII передбачено що поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону № 580-VIII поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

У пп. г, ґ п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону № 580-VIII визначено загальні правила застосування спеціальних засобів, зокрема, кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються:

-якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим;

-проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

У відповідності до п. 2 Інструкції № 141 відповідальність за організацію зберігання та обліку озброєння й спецзасобів покладається на керівника підрозділу.

Згідно з пп. 9.3 п. 9 Інструкції № 141 підставою для видачі озброєння й спецзасобів особовому складу підрозділу є письмова вказівка керівника підрозділу у вигляді затверджених ним відомостей служби нарядів, графіків чергувань або чищення зброї, розстановок особового складу під час уведення в дію оперативних планів чи проведення операцій, витягів з наказів або рапортів з його резолюцією.

Відповідно до ст. 14 Закону № 2694-XII, працівник зобов'язаний, зокрема, дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

У п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1377 передбачено, що посадова особа органу поліції при виявленні чи отриманні інформації про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію негайно повідомляє про це чергову частину органу поліції.

Пунктом 1 частини 1 розділу ІІ Інструкції № 111 визначено, що органи (підрозділи) поліції та їх посадові особи під час реагування на правопорушення або події повинні здійснювати, серед іншого, реагування на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які отримана в будь-який спосіб, направлення на місця подій сил і засобів поліції, необхідних для захисту прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяння їх реалізації.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, дія якого поширюється на поліцейських та чинного станом на час виникнення спірних правовідносин (далі Дисциплінарний статут).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

У ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Згідно зі ст.ст. 12, 14 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 Інструкції № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмування (поранення), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підпунктом 2.2.5 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції № 230 визначено, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

У п. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту закріплено, що начальник призначає службове розслідування з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Спеціальним Законом № 580-VIII чітко регламентовано коло обов'язків працівників поліції, які мають ними виконуватися під час проходження служби, зокрема обов'язок дбати про особисту безпеку та негайно повідомляти чергову частину про виявлені правопорушення і події, що сталися.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани стало вчинення ним дисциплінарного проступку, який полягає у невиконання двох обов'язків:

1) не повідомив негайно чергову частину про подію, яка сталася під час проведення обшуку житла гр. ОСОБА_5, та відповідне правопорушення;

2) не подбав про особисту безпеку, а саме не застосував до ОСОБА_5 спеціальні засоби - кайданки для попередження правопорушення, яке сталося.

Отже, для правильного вирішення цієї справи необхідно перевірити правильність висновків службового розслідування та встановити чи вчасно та у законний спосіб ОСОБА_3 повідомив про подію завдання йому тілесних ушкоджень та чи виконав він норми законодавства щодо особистої безпеки та застосування кайданок.

Усуваючи неповноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи, колегія суддів встановила такі обставини:

10.05.2018 р. лейтенант поліції ОСОБА_3 брав участь в якості слідчого СВ Черкаського відділу поліції у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2, який проводився на підставі ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.04.2018 р. в рамках кримінального провадження № 10002448.

В ході обшуку ОСОБА_5 завдав ОСОБА_3 тілесні ушкодження, внаслідок чого останньому встановлено діагноз: «закрита черепно-мозкова травма (під питанням), струс головного мозку та забій м'яких тканин голови».

Після отримання тілесних ушкоджень, тобто 10.05.2018 р. позивач звернувся з рапортом до начальника відділу поліції ГУ НП в Черкаській області, в якому доповів про здійснення на нього нападу гр. ОСОБА_5 під час обшуку /Т.1 а.с.27/.

Зазначений рапорт зареєстровано датою його подання 10.05.2018 р. за № 24097.

Також у цей же день, 10.05.2018 р., позивач подав до чергової частини Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області заяву про кримінальне правопорушення /Т.1 а.с.31/.

11.05.2018 р. в ЄДРДР за даним фактом зареєстровано кримінальне провадження № 0003515 за ст. 342 ч. 1 КК України (опір представнику влади) /Т.1 а.с.31/.

Отже, судова колегія вважає, що позивачем було виконано покладений на нього обов'язок щодо негайного повідомлення чергової частини про виявлені правопорушення і події, що сталися, а тому висновки службового розслідування щодо порушення ОСОБА_3 пункту 5 розділу ІІ Інструкції № 1377 та пункту 1 частини 1 розділу ІІ Інструкції № 111, що покладено в основу наказу ГУ НП в Черкаській області від 25.06.2018 р. № 1700 в частині, яка стосується позивача, спростовуються матеріалами справи та встановленими в суді апеляційної інстанції обставинами.

Перевіряючи наявність другої складової дисциплінарного проступку позивача та доводи відповідача щодо порушення позивачем пп. 1-4 ч. 1 ст. 23, ч. 1-2 ст. 30, пп. г, ґ п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону № 580-VIII та ст. 14 Закону № 2694-XII, що виявилося, за твердженням відповідача та у відповідності до висновку службового розслідування, у незастосуванні позивачем спеціальних засобів - кайданок і невиконанні ним обов'язку дбати про особисту безпеку, колегія суддів зазначає наступне.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що саме на керівництво структурного підрозділу поліції, в якому позивач проходив службу, законодавством покладено обов'язок забезпечувати працівників поліції спеціальними засобами при направленні їх на проведення обшуку в порядку ст. 234 КПК України.

При цьому, статтею 45 Закону № 580-VIII визначено чіткий перелік підстав, за наявності яких працівник поліції має право застосувати до особи кайданки.

Разом з тим, витребувавши ухвалою від 20.02.2019 р. додаткові докази у справі, колегія суддів встановила, що у відповідності до записів в Книзі видачі й приймання озброєння й спеціальних засобів позивач 10.05.2018 р. спецзасобів та/або засобів індивідуального захисту не отримував, жодних доказів, які б підтверджували наявність відповідного рішення керівництва про видачу йому відповідно до Інструкції № 141 таких засобів та/або його ухилення від їх отримання, відповідачем суду не надано.

Більш того, відповідачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт включення ОСОБА_3 до складу слідчо-оперативної групи з розсування кримінального провадження № 0003515 за ст. 342 ч. 1 КК України, як того вимагають норми КПК.

Напроти, у відповідь на виконання ухвали суду Черкаський відділ поліції ГУНП в Черкаській області повідомив, що у нього відсутні підтверджуючі документи про те, на якій підставі ким та у який спосіб ОСОБА_3 приймав участь у вказаному обшуку, в канцелярії наказ про його залучення до слідчо-оперативної групи не реєструвався.

Таким чином, судова колегія звертає увагу, що в рамках службового розслідування факт наявності законних підстав для участі ОСОБА_3 у обшуку і, як похідне, наявність законних підстав для забезпечення останнього керівництвом засобами захисту, в тому числі кайданками, ніким не перевірявся. Стверджуючи, що ОСОБА_3 не застосував кайданки, відповідач не встановив в ході розслідування, що у позивача було право на їх отримання і він був у встановленому порядку забезпечений керівництвом такими засобами захисту, але протиправно їх не застосував.

Виконуючи завдання адміністративного судочинства, судова колегія приходить до висновку, що службова перевірка у цій справі проведена не повно, а прийнятий на її підставі наказ не можна вважати обґрунтованим та таким, що прийнятий з урахуванням усіх обставин, що мають значення.

Твердження представника відповідача, наведені в судовому засіданні про те, що позивач повинен був подбати про свою особисту безпеку, застосувавши кайданки, які йому не видавалися, під час обшуку, на який його офіційно ніхто не направляв, є такими, що не ґрунтуються на вимогах КПК і спростовуються встановленими судом обставинами та наявними в справі доказами у їх сукупності, тому до уваги не приймаються.

Більш того, судова колегія звертає увагу, що відповідачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували наявність будь-якої достатньої законної підстави для застосування до ОСОБА_5 кайданок до моменту завдання позивачу тілесних ушкоджень.

Водночас, доводи відповідача про те, що під час обшуку ОСОБА_5 поводив себе агресивно, що давало підстави застосувати кайданки в ході апеляційного розгляду не підтвердилися.

Навпаки, наявний у матеріалах справи відеозапис вказаної процесуальної дії (обшуку) спростовує доводи відповідача та висновки службового розслідування та підтверджує відсутність прямо передбачених законодавчих підстав для застосування кайданок до ОСОБА_5 під час проведення 10.05.2018 р. обшуку, зокрема агресивної поведінки даної особи, як на тому наполягає відповідач. Висловлена ОСОБА_5 не згода із застосуванням ненормативної лексики щодо ухвали слідчого судді сама по собі не надавала законних підстав працівникам поліції для застосування д кайданок.

Більш того, в ході розгляду справи адміністративним судом представник відповідача безпосередньо в судовому засіданні взагалі не змогла чітко пояснити які дії ОСОБА_5 відповідач вважає агресивною поведінкою і в який саме момент позивач, на думку відповідача, мав би застосувати кайданки, яким фрагментом відеозапису таке підтверджується.

Твердження представника відповідача щодо необхідності застосування кайданок після зачитування ОСОБА_5 ухвали про проведення обшуку не відповідають вимогам ст. 45 Закону № 580-VIII, а наведені нею в хаотичному порядку інші посилання щодо застосування кайданок після зачіпання ОСОБА_5 папки (якої саме, внаслідок яких дій тощо ) та/або його вихід з квартири через вікно не тільки не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом, а й взагалі не доводять наявності достатніх правових підстав для застосування до особи кайданок з боку поліції, зокрема з боку позивача.

При цьому, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 29.05.2018 р. по справі «Горюнов проти Республіки Молдова» дійшов висновку, що застосування до особи кайданок без будь-якої особливої підстави принижує її гідність та є порушенням ст. 3 Конвенції прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 26.06.2014 р. по справі «Ливада проти України» ЄСПЛ заначив, що проголошуючи право на свободу, стаття 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення або обмеження такої свободи, зокрема свободи дій.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім вищезазначеного, колегія суддів також звертає увагу й на те, що в основу висновку службового розслідування, який став підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, покладено виключно пояснення учасників події 10.05.2018 р. та свідків, які не підтвердили обставини, які могли б слугувати законним підставами для застосування саме ОСОБА_3 кайданок. Жодних інших доказів, зокрема матеріалів відеофіксації, підстави перебування позивача за відповідною адресою, видача/невидача йому спецзасобів тощо, відповідачем не досліджувалося, що в сукупності з вищевикладеним вказує на неповноту та необ'єктивність такого висновку та, як наслідок, накладення на позивача дисциплінарного стягнення на його підставі.

Водночас, апеляційний суд відзначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно бути законне та обґрнтоване, тому в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Враховуючи всі вищевикладені обставини та наявні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у діях (бездіяльності) позивача складу дисциплінарного проступку, за який його було притягнуто до відповідальності у вигляді догани, а отже наказ ГУ НП в Черкаській області від 25.06.2018 р. № 1700 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Черкаського відділу поліції ГУ НП» в частині пункту 1 є протиправним і підлягає скасуванню.

Разом з тим, повно та всебічно перевіряючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо невиконання відповідачем Закону України «Про державну службу», оскільки в даному випадку на позивача поширюються норми спеціального законодавства, яким регламентовано порядок проходження служби в органах поліції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене, скарги колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судова колегія встановила, що відповідно до квитанції від 31.07.2018 р. № 30 за подання позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. /Т.1 а.с.55/, відповідно до квитанції від 13.12.2018 р. № П7103 за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі: 1125,00 грн. /Т.1 а.с.264/.

Разом з тим, сплата судового збору за подання позову у вказаному розмірі відповідає ставці, встановленій Законом України «Про судовий збір» у відповідній редакції. За подання апеляційної скарги позивачу належало сплатити 1057,20 грн., але фактично сплачено більше.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати у відповідності до ставок, визначених законодавством, тобто в загальному розмірі: 704,80 грн. + 1057,20 грн. = 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 25.06.2018 р. № 1700 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Черкаського відділу поліції ГУ НП» в частині пункту 1.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області судові витрати в розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 березня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: