Справа № 280/4117/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 березня 2019 року о/об 11 год. 36 хв.Справа № 280/4117/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна буд. 4-а, )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

за участі представників:

від позивача - Барков В.О.

(діє на підставі ордеру серія ЗП № 090252 від 02.07.2018 року)

від відповідача - не прибув

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 08 грудня 2016 року №402, яким зменшено позивачу суму податкового зобов'язання для цілей розділу V Податкового кодексу України на 796 886 грн. 00 коп. та зменшено суму податкового кредити за платежем податок на додану вартість на загальну суму 755 886 грн. 00 коп.

- скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 08 грудня 2016 року №402, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 102 949 грн. 50 коп., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 34 316 грн. 50 коп.

05 жовтня 2018 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, а підготовче судове засідання призначено на 01 листопада 2018 року.

01 листопада 2018 року протокольною ухвалою суду в підготовче засідання відкладено до 22 листопада 2018 року.

Ухвалою суду від 22 листопада 2018 року провадження у справі зупинено за клопотанням сторін, з метою надання часу для примирення до 19 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 19 грудня 2018 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 19 грудня 2018 року провадження у справі зупинено за клопотанням сторін, з метою надання часу для примирення до 30 січня 2019 року.

Ухвалою суду від 30 січня 2019 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 30 січня 2019 року провадження у справі зупинено за клопотанням сторін, з метою надання часу для примирення до 12 лютого 2019 року.

12 лютого 2019 року в підготовчому судовому засіданні протокольною ухвалою суду, за письмовими згодами всіх учасників справи, призначено справу до судового розгляду по суті на 12 лютого 2019 року після закриття підготовчого провадження.

Разом з тим, у розгляді справи по суті судом оголошено перерву до 06 березня 2019 року.

Відповідно до статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 06 березня 2019 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач має всі первинні документи, які не дають підстав вважати, що господарські операції позивача з його контрагентами, за якими сформовано податкову інформацію та ведеться облік, є нереальними і безтоварними, та податковим органом в акті перевірки не було наведено жодних фактів, які свідчать про неправильність та невідповідність вказаних первинних документів фактичним обставинам укладеним правочинам. Позивач вважає висновки податкового органу щодо порушення TOB «Промелектроніка» податкового законодавства не обґрунтованими та безпідставними.

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» позов підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№ 34233 від 26 жовтня 2018 року), відповідно до якого зазначено, що за період червень, липень 2016 року по TOB «Селезія» встановлено формування штучних податкових зобов'язань з метою надання податкової вигоди контрагентам-покупцям та формування ними штучного податкового кредиту, що призводить до заниження їх податкових зобов'язань по податку на додану вартість. Також вказує про те, що за результатами проведеного аналізу ЄРПН встановлено, що товар (радіодеталі), які буди придбані TOB «Промелектроніка» у TOB «Селезія» частково має коди УКТ ЗТ. Згідно аналізу вищенаведених баз даних встановлено, що TOB «Селезія» є імпортером. Згідно аналізу АРМ «Митниця» встановлено, що TOB «Селезія» здійснювало імпорт взуття, білизни, форми для лиття, машини для штамповки. Тобто відсутній імпорт товарів (радіодеталей), які в подальшому було реалізовано TOB «Промелеторніка». Основні контрагенти-постачальники TOB «Селезія» (наведені вище) не є імпортерами. Також вказує, що порушено кримінальну справу за фактом скоєння злочину передбаченого частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 212 Кримінального кодексу України: №0000533 від 26 травня 2016 року, за фактом того, що працівник ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, щомісячно отримував неправомірну вигоду за прикриття незаконної діяльності, яка полягає у незаконній мінімізації податкового навантаження, ухилення від сплати податків, інших протиправних схем пов'язаних із легалізацією доходів отриманих злочинним шляхом, наступних суб'єктів господарювання: 38 осіб у т.ч. TOB «Селезія» (), чим спричиняється шкода у виді ненадходження до державного бюджету коштів у вигляді податків у великих розмірах.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області у судове засідання 06 березня 2019 року не прибув, причини суду не повідомив. Про час та місце розгляду повідомлений належним чином (т.6, а.с. 40).

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

З 17 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2016 року податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій, їх реальності та відображення в обліку по взаємовідносинах з ТОВ «Селезія» () за період червень, липень 2016 року.

За результатами перевірки податковим органом 26 жовтня 2016 року складено Акт перевірки № 104/08-29-14-02/24510970 «Про результати документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій, їх реальності та відображення в обліку по взаємовідносинах з ТОВ «Селезія» () за період червень, липень 2016 року».

У висновках Акту перевірки податковий орган зробив висновки що позивачем порушено вимоги:

- підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.181, підпункту 14.1.231, підпункту 14.1, пункту 44.1 статті 44, пункту 138.2 статті 138, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.6, пункту 201.10 статті 201 ПК України, порядку заповнення декларації, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України № 1213 від 28 вересня 2011 року, у зв'язку з чим зменшено суму податкового зобов'язання на 796 886 грн. та зменшено суму податкового кредиту на 755 886 грн.

- підпункту 14.1.36, пункту 14.1.181, пункту 14.1 статті 14, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.10 статті 201 ПК України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 102 949,5 грн.

На підставі Акту перевірки № 104/08-29-14-02/24510970 від 26 жовтня 2016 року винесено податкові повідомлення-рішення від 08 грудня 2016 року:

- №402, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» зменшено суму податкового зобов'язання для цілей розділу V Податкового кодексу України на суму у розмірі 796 886 грн. 00 коп., та зменшено суму податкового кредити за платежем податок на додану вартість на загальну суму 755 886 грн. 00 коп.

- №402, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 102 949 грн. 50 коп., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 34 316 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. (частина 1 статті 1 Податкового кодексу України)

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Разом з тим, пунктом 187.1 статті 187 ПК України, визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу (підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При цьому, пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. (пункт 201.10 статті 201 ПК України)

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Згідно з пунктом 1.2 Положення № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. (пункт 2.1. Положення № 88)

Разом з тим, частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» встановлено, що первині та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, розглядаючи матеріали справи судом встановлено та в судовому засіданні досліджено договір постачання №104 від 17 червня 2016 року, який украдено між Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», як «покупцем» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛЕЗІЯ», як «продавцем».

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 договору постачання №104 від 17 червня 2016 року постачальник зобов'язується на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця електрообладнання (далі за текстом Товар), а Покупець зобов'язується на умовах, визначених цим Договором, прийняти та оплатити цей товар.

За правилами підпунктів 3.1 та 3.2 пункту 3 договору постачання №104 від 17 червня 2016 року визначено, що:

- поставка товару здійснюється за домовленістю сторін у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС 2010», на склад покупця (м. Запоріжжя, вул. Фортечна 4а) за рахунок Постачальника з наданням супроводжувальних документів, які підтверджують факт доставки товару.

- документом, що засвідчує факт передачі Товару Покупцю є видаткова накладна, що підписується представниками обох Сторін. Перехід права власності, ризик випадкової загибелі, пошкодження або втрати Товару чи його частини переходить від Постачальника до Покупця з моменту передачі Товару Покупцю та підтверджується датою підписання сторонами видаткової накладної.

На виконання умов договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛЕЗІЯ» позивачем до суду надано: видаткову накладну № 61 від 05 вересня 2016 року; видаткову накладну № 217 від 25 липня 2016 року; податкову накладну № 217 від 25 липня 2016 року; квитанцію про реєстрацію податкової накладної № від 03 серпня 2016 року; видаткову накладну№ 157 від 18 липня 2016 року; податкову накладну № 157 від 18 липня 2016 року; квитанцію про реєстрацію податкової накладної № від 28 липня 2016 року; видаткову накладну№ 156 від 18 липня 2016 року; квитанцію про реєстрацію податкової накладної № від 28 липня 2016 року податкову накладну податкову накладну № 156 від 18 липня 2016 року; видаткову накладну№ 155 від 18 липня 2016 року; квитанцію про реєстрацію податкової накладної № від 28 липня 2016 року; податкову накладну № 155 від 18 липня 2016 року; видаткову накладну№ 87 від 11 липня 2016 року; квитанцію про реєстрацію податкової накладної № від 20 липня 2016 року; податкову накладну № 87 від 11 липня 2016 року; видаткову накладну№ 86 від 11 липня 2016 року; квитанцію про реєстрацію податкової накладної № від 20 липня 2016 року; податкову накладну № 86 від 11 липня 2016 року; видаткову накладну№ 56 від 04 липня 2016 року; квитанцію про реєстрацію податкової накладної № від 14 липня 2016 року; податкову накладну № 56 від 04 липня 2016 року; видаткову накладну№ 55 від 04 липня 2016 року; квитанцію про реєстрацію податкової накладної № від 14 липня 2016 року;

Таким чином, позивачем доведено здійснення господарської діяльності з Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛЕЗІЯ» на підтвердження чого до суду надано первинні документи.

В акті перевірки відсутні посилання податкового орану про те, що позивачем не виконано податкове законодавство. Всі обґрунтування зводяться до нереальності операцій. Суд зауважує, що відповідачем до суду не надано доказів, а також не доведено, що безтоварність операцій Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛЕЗІЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» мало місце.

Разом з тим, позивачем до суду надано картку 281 рахунку по прибутковим накладним з 01 січня 2016 року по 05 березня 2019 року.

Також, судом в судовому засіданні досліджено договори та первинні документи, які свідчать про реалізацію товару придбаного позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛЕЗІЯ» (т.1 а.с. 221-251, т.2 а.с. 1-250, т.3 а.с.1-250, т.4 а.с. 1-152, 209-250, т.5 а.с. 1-248).

Таким чином, підтверджується рух придбаного товару від Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛЕЗІЯ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» та до контрагентів позивача.

Фахівці податкового органу обґрунтовуючи висновки Акту перевірки посилалися на те, що під час проведення перевірки не виявлено фактичного відвантаження товарів, а також їх реального транспортування. Також зазначають що до перевірки не надано жодного сертифікату походження товару отриманого від ТОВ «Селезія».

Суд критично ставиться до таких посилань, оскільки наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 договору постачання №104 від 17 червня 2016 року поставка товару здійснюється за домовленістю сторін у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС 2010», на склад покупця (м. Запоріжжя, вул. Фортечна 4а) за рахунок Постачальника з наданням супроводжувальних документів, які підтверджують факт доставки товару

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» ніяким чином не відповідає за транспортування товару та не сплачує за послуги перевезення, а відтак не підлягає оподаткованій операції з боку позивача.

Щодо сертифікатів якості, то суд критично ставиться до таких посилань контролюючого органу, оскільки сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Порушення окремих умов договору (наприклад неподання постачальником сертифікатів якості на товар), які не є істотними для сторін для досягнення цілі правочину (поставка товару), не може впливати на податкові зобов'язання однієї із сторін договору. А тому неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції.

Суд не приймає твердження представника податкового орану про безтоварність операцій між TOB «Промелектроніка» та ТОВ «Селезія», оскільки як зазначено в акті перевірки ТОВ «Селезія» перераховані кошти на адресу позивача у сумі 5102550,57 грн. Дебіторська заборгованість відсутня.

Таким чином, висновок податкового органу про те що за період червень, липень 2016 року по ТОВ «Селезія» встановлено формування штучних податкових зобов'язань з метою надання податкової вигоди контрагентам-покупцям та формування ними штучною податкового кредиту.

Також податковим органом в Акті перевірки зроблено посилання на кримінальну справу за фактом скоєння злочину передбаченого частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 212 Кримінального кодексу України: №0000533 від 26 травня 2016 року, за фактом того, що працівник ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, щомісячно отримував неправомірну вигоду за прикриття незаконної діяльності, яка полягає у незаконній мінімізації податкового навантаження, ухилення від сплати податків, інших протиправних схем пов'язаних із легалізацією доходів отриманих злочинним шляхом, наступних суб'єктів господарювання: 38 осіб у т.ч. TOB «Селезія» (), чим спричиняється шкода у виді ненадходження до державного бюджету коштів у вигляді податків у великих розмірах.

Суд критично ставиться до таких посилань як доказів правомірності висновків викладених в акті перевірки, оскільки відповідно до частини 1 статті 18 Кримінального кодексу України суб'єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Тобто, згідно норм Кримінального кодексу саме фізична, а не юридична особа є суб'єктом злочину.

Обставини щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду кримінальної справи відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов'язковими при оцінці адміністративним судом правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

Отже, обставини, встановлені вироком суду у кримінальній справі відносно фізичної особи, не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимим доказами.

Тобто, преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Так, відповідно до частини 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Понад це відповідно до статті 62 Конституції України статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, діє презумпція невинуватості. Згідно частини 2 статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, визнання особи винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 212 Кримінального кодексу України з огляду на презумпцію невинуватості та індивідуальний характер юридичної відповідальності не призведе автоматично до встановлення фактів незаконності формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат з податку на прибуток підприємств контрагентами.

Так, у кримінальній справі №0000533 від 26 травня 2016 року не досліджувалися господарські взаємовідносини між TOB «Промелектроніка» та ТОВ «Селезія», а відтак посилання податкового органу на таке кримінальне провадження, як на доказ висновків акту перевірки - є безпідставним.

Отже, судом спростовано твердження податкового органу про те, що ТOB «Промелектроніка» отримано від ТОВ «Селезія» паперові носії за формою первинних документів, в яких наведені відомості, що не відповідають фактичним (реальним) обставинам.

Щодо посилань податкового органу на те, що товар (радіодеталі), які були придбані TOB «Промелектроніка» у TOB «Селезія» частково має коди УКТ ЗТ. Згідно аналізу вищенаведених баз даних встановлено, що TOB «Селезія» є імпортером. Згідно аналізу АРМ «Митниця» встановлено, що TOB «Селезія» здійснювало імпорт взуття, білизни, форми для лиття, машини для штамповки. Тобто відсутній імпорт товарів (радіодеталей), які в подальшому було реалізовано TOB «Промелеторніка». Основні контрагенти-постачальники TOB «Селезія» (наведені вище) не є імпортерами.

Суд зазначає про наступне.

Статтею 201 ПК України, (в редакції чинній на час виникнення податкових зобов'язань) визначено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України). Отже, не заповнений рядок вказує, що товар не є підакцизним або не є імпортним.

Товар, який придбавався позивачем не був підакцизним, а відомості про імпортований товар позивач міг отримати лише за інформацією податкової накладної від TOB «Селезія».

Згідно з частинами другою та четвертою статті 69 Митного кодексу України, органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Таким чином, при виявлені неправильності заповнення коду УКТ ЗЕД відповідач самостійно був зобов'язаний його змінити, що не призводить до будь-яких санкцій до позивача. Законодавство не передбачає, що не зазначення коду УКТ ЗЕД може вказувати на фіктивність господарської операції.

Таким чином суд погоджується з правовою позицією позивача.

Отже, враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що висновки фахівців відповідача, викладені у Акті перевірки № 104/08-29-14-02/24510970 від 26 жовтня 2016 року є припущеннями, не доведеними належними засобами доказування, а податкові повідомлення - рішення № 402, №402 від 08 грудня 2016 року, прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» - є протиправними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що відповідачем обставини встановлені у Акті перевірки № 104/08-29-14-02/24510970 від 26 жовтня 2016 року є припущеннями, не доведеними належними засобами доказування, а податкові повідомлення-рішення № 402, №402 від 08 грудня 2016 року - є протиправними та спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв'язку із чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна буд. 4-а, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., суд зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 КАС України, основними засадами адміністративного судочинства є зокрема відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат, враховуються:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз вищенаведених норм, дає суду, підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Так в уточнюючій позовній заяві позивач зазначає, що орієнтовні витрати на професійну правничу допомогу складатимуть 20 000 грн.:

- підготовка позовної заяви - 10 000 грн (дві години часу із врахуванням важкості сирами),

- підготовка відповіді на відзив, оформлення додатків та таблиці до додатків - 7000 гри. (сім годин часу).

- 1000 грн. участь адвоката в одному судовому засіданні, без врахування витраченого часу (можливих 3 засідання: 3000 грн.).

Вказував що докази витрат будуть надані суду після оформлення акту прийому передачі послуги та оплати послуги на користь адвокатського бюро.

Так, 06 березня 2019 року позивачем до суду не надано акту прийому-передачі послуг на професійну правничу допомогу, а також не надано до суду доказів сплати позивачем за надані послуги на професійну правничу допомогу.

Наявні в матеріалах справи договір-доручення про надання правової допомоги, додаткову угоду, доручення ордер та свідоцтво про права на зайняття адвокатською діяльністю суд не приймає як доказ понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Тому суд вважає за необхідне відмовити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна буд. 4-а, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08 грудня 2016 року №402.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08 грудня 2016 року №402.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 24 835 грн. 82 коп.

В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі 18 березня 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов