Справа № 400/30/19
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 р. № 400/30/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Фульги А.П., розглянув в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, вул. Винниченка, 67, м. Луцьк, Волинська область, 43021

про:визнання протиправним висновок від 13.09.2018 № 7627/82-18 та зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним висновку Головного Управління Держгеокадастру у Волинській області, як територіального органу Держгеокадастру, вибраного за принципом екстериторіальності, від 13 вересня 2018 року № 7627/82-18; зобов'язання територіального органу Держгеокадастру, вибраного за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із категорії земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови приблизною площею 0,00773 га., розташованої за адресою: м. Вознесенськ, Миколаївської області, вул.Матросова Олександра, 8-а/7 для надання в оренду, терміном на 5 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі ОСОБА_1.

Позивачка мотивувала свої вимоги тим, що висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГУ Держгеокадастру Волинської області № 7267/82-18 від 13.09.2018 року, яким їй відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є неправомірним та таким, що суперечить вимогам закону, постановлений в порушення її прав на отримання у користування земельної ділянки комунальної власності. Зазначила, що умови, за яких орган відмовляє у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Ухвалою від 04.01.2019 року судом відкрито провадження по вищезазначеній справі з призначенням її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони були присутніми у судовому засіданні, яке проводилось у режимі відеоконференції.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні відмовити, зазначивши, що позивачка у порушення ст. 50 ЗУ "Про землеустрій", ст.134 Земельного кодексу не надала правовстановлюючі документи на нерухоме майно, будівлю магазину, розташовану на даній земельній ділянці.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Рішенням №33 від 22 квітня 2016 року Вознесенська міська рада дозволила позивачці складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із категорії земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови приблизною площею 0,00773 га., розташованої за адресою: м. Вознесенськ, вул.Матросова Олександра, 8-а/7 для надання в оренду, терміном на 5 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

В липні 2016 року позивачка виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0077 га із категорії земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташованої за адресою: м. Вознесенськ, вул.Матросова Олександра, 8-а/7 для надання в оренду, терміном на 5 років.

Проект землеустрою був поданий на погодження до територіального органу Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки - відділ у Вознесенському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, який висновком від 13.09.2018р. відмовив позивачці, зазначивши, що позивачка у порушення ст. 50 ЗУ "Про землеустрій", ст.134 Земельного кодексу не надала правовстановлюючі документи на нерухоме майно. В подальшому розгляд та погодження проекту землеустрою здійснювався працівниками територіальних органів Держгеокадастру, які вибрані за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру.

9 лиспопада 2017 року висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 10645/82-17 ГУ Держгеокадастру Тернопільської області відмовлено у погодженні проекту землеустрою. Експертом зазначено про наявність суперечливих відомостей щодо земельних угідь та запропоновано доповнити проект землеустрою правовстановлюючими документами на нерухоме майно.

20 грудня 2017 року висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 10645/82-17 ГУ Держгеокадастру Львівської області відмовлено у погодженні проекту землеустрою та вказано, що не усунено зауваження, викладені у попередньому висновку.

13 лютого 2018 року висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 906/82-18 ГУ Держгеокадастру Закарпатської області відмовлено у погодженні проекту землеустрою та вказано на необхідність додати правовстановлюючі документи на нерухоме майно з метою встановлення дотримання вимог ст.120, 124, 134 Земельного кодексу України, про що зазначено у висновку № 8513/82-17 від 9.11.2017 року.

12 липня 2018 року висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 4451/82-18 ГУ Держгеокадастру Донецької області відмовлено у погодженні проекту землеустрою та вказано на необхідність виконати вимоги попередніх висновків - додати правовстановлюючі документи на нерухоме майно

13 вересня 2018 року висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 7267/82-18 ГУ Держгеокадастру Волинської області відмовлено у погодженні проекту землеустрою та вказано, що не в повній мірі виконані вимоги висновку № 4451/82-18 від 12.07.2018 року - не додані правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

При вирішенні даної справи суд керувався наступним.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель урегульовано Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин восьмої-дев'ятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частини вісімнадцятої статті 186 ЗК України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб'єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб'єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Відповідно до вимог частини першої статті 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

В силу частини четвертої статті 186-1 Земельного кодексу України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно частини шостої статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини восьмої статті 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

При винесенні висновків про відмову в погодженні проектів Управління Держгеокадастру, не дослідили доводи позивачки, щодо того, що її приміщення не відноситься до об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно зі ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» клас наслідків (відповідальності) будівель і споруд визначається відповідно до вимог будівельних норм, стандартів, нормативних документів і правил, затверджених згідно із законодавством. Відповідно до частини 9 цього Закону орган державного архітектурного-будівельного контролю на підставі заяви власника(користувача) земельної ділянки, на якій розміщено об'єкт будівництва, що за класом наслідків(відповідальності) належить до об'єктів з незначними наслідками (CCI), приймає в експлуатацію такий об'єкт, що збудований на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт за результатами технічного обстеження

Форма звіту про проведення технічного обстеження затверджена у додатку №1 постанови Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року. Ця форма звіту передбачає визначення класу наслідків(відповідальності) за результатом обстеження об'єкту нерухомого майна.

18 червня 2018 року позивачкою було виготовлено технічний звіт обстеження і оцінки технічного стану магазину по вул.Матросова О. 8-а/7 в м.Вознесенську.

За результатом технічного обстеження згідно звіту клас наслідків (відповідальності) об'єкта - СС-1, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

При цьому експерт державної експертизи Держгеокадастру Волинської області не дослідив технічний звіт експерта з технічного обстеження будівель і споруд Л.І. Луговської від 18.06.2018р., яким встановлено можливість надійної і безпечної експлуатації збудованого магазину, нічого не зазначив з цього питання у висновку.

Суд бере до уваги намагання позивачки діяти за законом, яка вчиняла дії по отриманню на її думку необхідних документів від органів державної влади для оформлення права власності на магазин і земельну ділянку.

Вознесенською міською радою Миколаївської області 23.03.2007 року було винесено рішення №46, яким позивачці дозволено виготовлення проектно - кошторисної документації на будівництво магазину по вул. Матросова, 8-а/7; 20.06.2008 року видано дозвіл на розміщення об'єктів торгівлі; посадовими особами на виконання постанови Кабінету Міністрів України №427 від 31.03.2004р. було обстежено земельну ділянку та зазначено, що є можливість виконання проектних робіт для будівництва торгового павільйону.

Відділом містобудування та архітектури Вознесенської міської ради від 12.12.2006р. було надано висновок про погодження відведення земельної ділянки; Відділом земельних ресурсів м. Вознесенськ Миколаївської області 11.06.2008р. складено висновок про погодження відведення земельної ділянки.

Відповідно до довідки КП «Вознесенське МБТІ» від 08.12.2016 року станом на грудень 2012 року та реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 07.12.2016 року право власності на магазин по вул. Матросова Олександра, 8а/7 в м. Вознесенську не зареєстроване.

Відповідно до рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області № 33 від 22.04.2016 року позивачці було дозволено складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Вознесенськ, вул. Матросова Олександра, 8а/7 для надання в оренду на 5 років із категорії земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови площею 0,00773 га., для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Після чого позивачка отримала в ПП «Земля» проект землеустрою, який було подано для погодження до відповідної установи, а саме до Відділу містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області.

Проте 10.08.2016 року Відділ містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області після вивчення матеріалів, проект землеустрою не погодив, пославшись на положення ч. 1 та 2 ст. 124 ЗК України, із зазначенням, що на земельній ділянці площею 0,00773 га. по вул. Матросова Олександра, 8а/7 в м. Вознесенську розташований магазин без дозвільних документів, об'єкт не введений в експлуатацію, право власності на це нерухоме майно не зареєстроване, тому зазначається, що рішення міської ради за № 33 від 22.04.2016 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду» на підставі якого було розроблено проект ПП «Земля» виконано з порушенням вимог Земельного кодексу України.

21.09.2016 року позивачка звернулася до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області суду з позовом до Відділу містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області в якому просила визнати неправомірною відмову відповідача у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язати останнього розглянути питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із категорії земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови площею 0,00773 га., розташованої за адресою: м. Вознесенськ, вул. Матросова Олександра, 8а/7 для надання в оренду терміном на 5 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі позивачу.

Судом позов було задоволено - зобов'язано Відділ містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області розглянути питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із категорії земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови. На теперішній час рішення суду не виконано.

Право користування земельною ділянкою по вул.Матросова Олександра, 8-а/7 в м. Вознесенську, на якій розташований магазин позивачки неодноразово підлягало контролю з боку органів уповноважених на здійснення контролю за використанням та охороною земель. 29 Лютого 2008 року приписом №20 Вознесенським міжрайонним сектором з контролю за використанням та охороною земель у Миколаївській області, а державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у місті Вознесенську Миколаївської області 5 квітня 2011 року приписом №31 було встановлено використання земельної ділянки за вказаною адресою без правовстановлюючих документів та зобов'язано усунути порушення. Складалися акти перевірки. Постановою начальника Відділу земельних ресурсів у місті Вознесенську №8 від 4 березня 2008 року позивачка була притягнута за дане порушення до адміністративної відповідальності.

Слід зважати на складність ситуації з даною земельною ділянкою - позивачка не має змоги отримати право на оренду даної земельної ділянки на конкурентних засадах також.

Згідно ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), Що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Наявність нерухомого майна - магазину на вказаній земельній ділянці по вул.Матросова Олександра, 8-а/7 в м. Вознесенську та можливість його перебування у її власності підтверджується технічним паспортом наданий магазин, складеним комунальним підприємством «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» в 2007 році, визнається Вознесенською міською радою, оскільки остання починаючи з 2006 року укладала з позивачкою короткострокові договори оренди на дану земельну ділянку, отримувала від позивачки платежі за користування земельною ділянкою, що підтверджується відповідними документами.

Аграрна біржа листом від 07.07.2014р. на ім'я начальника управління комунальної власності Вознесенської міської ради, проаналізувавши матеріали по лоту, який визначав земельну ділянку позивачки, зазначила, що дані матеріали не відповідають вимогам п.2 ст.134 Земельного кодексу України, а саме - не підлягають продажу на конкурентних засадах земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Позивачка також не має можливості визнати право власності на нерухоме майно, документи на яке вимагають органи Держгеокадастру - ні в судовому порядку, так як згідно ст.376 Цивільного кодексу України необхідною умовою є надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, ні шляхом прийняття в експлуатацію відповідно до положень ст.39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою КМУ №461 від 13.04.2011р.

Зважаючи на доводи сторін, діюче законодавство, практику Європейського суду з прав людини, основні принципи, встановлені Конституцією України, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Згідно п.3.1 рішення Конституційного суду України від 29 червня 2-10 року №17-рп/2010 одним із елементів права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення вказаних обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватись на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Позивачка на зауваження до проекту землеустрою щодо ненадання правовстановлюючих документів на нерухоме майно, надала державному органу (Управлінням Держгеокадастру) всі можливі висновки, дозволи, листи, запити, роз'яснення, в повній мірі довела, що вжила всі необхідні заходи для узаконення нерухомого майна, а відмова в погодженні проекту землеустрою, створює обмеження її прав, і не дає можливості діяти згідно з законом і передбачати наслідки своєї поведінки.

Виходячи з положень законодавства, зазначених вище, у Головного Управління Дердгеокадастру у Волинській області є лише два варіанти рішень - відмовити у погодженні проекту землеустрою чи погодити його. Натомість у цій справі відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №208/8402/14-а та від 29.03.2018 року у справі №816/303/16.

Як зазначається у рішенні Конституційного суду України від 29 серпня 2012 року №16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій ст.129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об'єктивність винесення рішення, тощо. Крім того Конституційний суд України у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективних засіб захисту закріплено також у міжнародному пакті про громадянські і політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

З огляду на зазначене, суд вважає, що за встановлених обставин справи найбільш ефективним способом захисту прав позивача є зобов'язати відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На підставі ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163, 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (вул. Винниченка, 67, м. Луцьк, Волинська область, 43021, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним висновок Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (вул. Винниченка, 67, м. Луцьк, Волинська область, 43021, ) від 13.09.2018 р. №7627/82-18 про розгляд землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (вул. Винниченка, 67, м. Луцьк, Волинська область, 43021, ) погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із категорії земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови площею 0,00773 га., розташованої за адресою м. Вознесенськ вул. Матросова Олександра, 8-а/7 для надання в оренду, терміном на 5 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікацій код НОМЕР_1).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (вул. Винниченка, 67, м. Луцьк, Волинська область, 43021, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.03.2019 року.

Суддя А. П. Фульга