Справа № 163/1798/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2014/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань Мельничук Б.Б.,

представника позивача ОСОБА_3.,

представника відповідача Дембіцького Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС України на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чишія С.С., в м. Любомиль о 15:48 год. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацького Євгенія Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся в суд з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил, визначених ст.485 МК України у справі № 3783/20500/18 від 15.08.2018 року як таку, що не відповідає ст.ст.458,485, 486 МК України.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 16 січня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Волинської митниці ДФС в справі про порушення митних правил № 3783/20500/18 від 15.08.2018 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що митна вартість транспортного засобу за митною декларацією № UA205090/2018/006916 визначена декларантом за передбаченим ст.64 МК України резервним методом, з чим митниця погодилась і таку вартість не коригувала.

Не погодившись з прийняттям такого рішення, його в апеляційному порядку оскаржено Волинською митницею ДФС. Просить скасувати рішення суду та винести постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує, зокрема тим, що висновки, викладені в оскаржуваній постанові від 16.01.2019 року, не відповідають фактичним обставинам справи № 3783/20500/18, оскільки провадження у справі проведено повно та об'єктивно, матеріалами справи доведено вину позивача та наявність ознак порушення митних правил за ст.485 Митного кодексу України. Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам митного органу в тій частині, що при митному оформленні транспортного засобу "Рено Меган" був наданий технічний паспорт, зареєстрований у Французькій Республіці з реєстраційним номером транспортного засобу НОМЕР_2, однак в'їжджав на митну територію України автомобіль "Рено Меган" під керуванням ОСОБА_5 на реєстраційних номерах НОМЕР_1; митне оформлення було здійснене за митною декларацією, у якій країною відправлення транспортного засобу є Французька Республіка, а фактура за якою проводилось митне оформлення оформлена у Королівстві Нідерланди.

Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву стосовно апеляційної скарги за яким вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, що відповідає обставинам справи та доказам, що були дослідженні в ході розгляду справи.

Також позивач стверджує, що судом першої інстанції не досліджувались документи надані Литовською Республікою, оскільки такі були перекладені перед судовим засіданням і не могли бути прийняті до уваги відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що Митне оформлення легкового автомобіля "Рено Меган", ідентифікаційний номер НОМЕР_3, здійснене 31.01.2018 року посадовою особою митного поста "Луцьк" Волинської митниці ДФС за поданою декларантом (митним брокером) ПП "Вест Брок" ОСОБА_8 митною декларацією типу ІМ40ДЕ № 205090/2018/006916.

Згідно рахунку-фактури від 30.01.2018 року № 34 вартість транспортного засобу становить 3700 євро, його продавцем виступала компанія "VOS TRUCKS", отримувачем - ОСОБА_5 (ОСОБА_5).

За митне оформлення цього автомобіля при його митній вартості у 130 461,45 гривень було нараховано та сплачено 48 029,98 гривень митних платежів.

13.04.2018 року на адресу Державної фіскальної служби України надійшов запит литовських митних органів про підтвердження митного оформлення ввезення або реєстрації в Україні автомобілів, серед яких також "Рено Меган", ідентифікаційний номер НОМЕР_3.

05.07.2018 року документи литовських митних органів надіслано Волинській митниці ДФС для проведення перевірки.

Згідно експортної митної декларації Литовської Республіки MRN № 18LTVG2000EK027430 від 23.01.2018 року та рахунку-фактури серії EDT6 № 14 від 23.01.2018 року автомобіль "Рено Меган" був проданий компанією UAB "EDT Baltic" громадянину ОСОБА_5 (ОСОБА_5) за ціною 4500 євро.

З огляду на різницю між вартістю транспортного засобу, заявленою і прийнятою під час митного оформлення, та вартістю в литовській експортній митній декларації різниця розміру митних платежів становить 8348,52 гривень, що визначено службовою запискою УАМП Волинської митниці.

На підставі цього контролюючий орган дійшов висновку, що позивач під час подання на митниці митної декларації ІМ40ДЕ № 205090/2018/006916 вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів, тобто вчинив порушення митних правил, передбачене ст.485 Митного кодексу України.

Листом Волинської митниці ДФС від 12.07.2018 року №ФОП-8971/20/03-70-20-02 декларанту було запропоновано з'явитися 20.07.2018 року о 10:00 год до Волинської митниці ДФС для надання пояснень щодо виявленого порушення митного законодавства.

У вказаний день позивач на митницю не прибув та пояснень з приводу обставин вчиненого правопорушення не надав.

20.07.2018 року інспектор Волинської митниці ДФС склав щодо ОСОБА_5 протокол про порушення митних правил № 3783/20500/18 за ознаками ст.485 МК України.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_5 через декларанта (митного брокера) ПП "Вест Брок" ОСОБА_8 під час митного оформлення автомобіля "Рено Меган" вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 8348,52 гривень, тобто заявив в митній декларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару, та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості.

Розгляд справи за вказаним протоколом, було призначено на 15.08.2018 року в період з 10 год по 12 год.

Примірник протоколу в справі про порушення митних правил від 20.07.2018 року №3783/20500/18 направлено Волинською митницею ДФС на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням від 23.07.2018 року №ФОП-9480/20/03-70-20-01. Вказаний лист не було отримано і його 30.08.2018р. повернуто до Волинської митниці ДФС у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

15.08.2018 року позивач до Волинської митниці ДФС не прибув, жодних пояснень по справі не надавав.

15.08.2018 року в.о. начальника Волинської митниці Шелігацький Є.С. виніс оскаржувану постанову, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідно до змісту протоколу № 3783/20500/18 і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 25045,56 гривень.

Спірна постанова рекомендованим листом від 17.08.2018 року №ФОП-10853/20/03-70-20-03 направлена ОСОБА_5 Зазначений лист з постановою отримано позивачем 03.09.2018 року.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст.467 Митного кодексу України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

За правилами ч.ч.1, 9, 10 ст.494 Митного кодексу України, про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою органу доходів і зборів, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в органах доходів і зборів адресою (місце проживання або фактичного перебування).

Протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в органах доходів і зборів адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним.

Згідно ст.ст. 524, 525 Митного кодексу України, справа про порушення митних правил розглядається за місцезнаходженням органу доходів і зборів, посадові особи якого здійснювали провадження у цій справі.

Справа про порушення митних правил розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання посадовою особою органу доходів і зборів або судом (суддею) матеріалів, необхідних для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.526 Митного кодексу України, справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Відповідно до ст.498 Митного кодексу України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Колегія суддів аналізуючи наведені приписи МК України вважає, що обов'язок по дотриманню прав, свобод та інтересів особи, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил лежить саме на посадових особах митниці, які здійснюють провадження у справі про порушення митних правил. Однак стороною відповідача як суб'єктом владних повноважень не спростовано тверджень позивача зазначених в заяві про поновлення строку звернення до суду з даним позовом щодо того, що він не був належним чином повідомлений про час та місце складення вище наведених процесуальних документів.

Зважаючи на відсутність доказів належного повідомлення позивача про розгляд справи про порушення митних правил необхідно вказати, що такі порушення, не можуть вважатися суто формальними, а є достатніми для судового захисту прав позивача шляхом скасування оскаржуваної постанови про порушення митних правил, оскільки відповідачем не забезпечено право позивача бути присутнім під час розгляду справи, в результаті чого позивач був позбавлений права подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися правничою допомогою захисника, давати усні і письмові пояснення, подавати докази, доводи, міркування та заперечення, тощо.

Одночасно суд першої інстанції встановив, що Волинською митницею ДФС, як суб'єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих нею рішень, не надано жодного доказу саме умислу ухиляння позивача від сплати податків.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Тобто для притягнення до відповідальності, згідно ст.485 Митного кодексу України, необхідно доведення факту вчинення протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів та наявність прямого умислу - мети вказаних дій, яка прямо передбачена диспозицією цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом ст.10 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митного кодексу України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості, з метою ухилення від сплати митних платежів.

Доводи відповідача про неправомірне зменшення ОСОБА_5 розміру митних платежів ґрунтуються виключно на митній декларації № 18LTVG2000EK027430 та рахунку-фактура серії EDT6 №14, отриманих відповідачем від литовських митних органів.

Суд першої інстанції оцінюючи вказані документи вірно визначився в тому, що сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці. Вона жодним чином не виключає можливості переходу прав на автомобіль після такого оформлення до інших осіб, в тому числі, до продавця, зазначеного в поданих до митного оформлення документах, - компанії "VOS TRUCKS".

Волинська митниця ДФС, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірила обставин завершення експорту товару; для усунення всякого роду сумнівів не вчинила запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару в литовських документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом ОСОБА_8

Твердження відповідача щодо різних номерних знаків транспортного засобу при митному оформленні та в'їзду на митну територію України, а також щодо країни відправника за митною декларацією та країни оформлення фактури, за якою проводилось митне оформлення, не доводять протиправних дій позивача і, в той же час, не спростовують наявності між ним та компанією "VOS TRUCKS" договірних відносин.

Аналізуючи наведені обставини суд першої інстанції вірно зазначив, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_5 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару.

Дані обставини вказують саме на недотримання відповідачем вимог ст.489 Митного кодексу України, згідно якої посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на вказані висновки у даній справі суд першої інстанції з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов'язку доведення правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, прийшов да належного висновку в тому, що постанова Волинської митниці ДФС в справі про порушення митних правил №3783/20500/18 від 15.08.2018 року є такою, що не відповідає критеріям, визначеним у ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), та без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що останній підлягає до задоволення.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не бачить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16 січня 2019 року у справі №163/1798/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 14.03.2019