Справа № 826/14768/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги приватного акціонерного товариства "Українська міжбанківська валютна біржа" та Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "Українська міжбанківська валютна біржа" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ "Українська міжбанківська валютна біржа" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому з урахування уточнень позовної заяви просило визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ПАТ «УМВБ» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт №933/26-15-14-06-02/2287705 від 18.08.2017 року; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.09.2017 року №, №, №, №.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 08.09.2017 року № в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 521129,48 грн. та № в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 27618,97 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що відповідачем не дотримано процедури призначення та проведення документальної планової перевірки відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України, а саме не повідомлено ПрАТ «УМВБ» за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки. Також апелянт вважає хибними висновки податкового органу та суду першої інстанції про те, що відрядження за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року фізичної особи ОСОБА_2 не здійснювались в рамках господарської діяльності ПрАТ «УМВБ», оскільки відсутня ділова мета таких відряджень, яка повинна бути направлена на отримання позитивного економічного ефекту у результаті господарської діяльності, а саме приросту (збереження) активів ПрАТ «УМВБ» та/або створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому у розумінні п.п.14.1231 п.14.1 ст.14 ПК України, з огляду на те, що ПрАТ «УМВБ» як фондова біржа згідно з чинним законодавством України не має на меті отримувати прибуток в результаті здійснення господарської діяльності, оскільки не має право розподіляти такий прибуток між засновниками (акціонерами) та учасниками ПрАТ «УМВБ», а лише має право спрямовувати такий прибуток на розвиток та ефективне функціонування ПрАТ «УМВБ» по сформованим та новим напрямкам діяльності виключно для досягнення своєї мети діяльності.

Крім того на думку позивача не відповідають дійсності та суперечать нормам чинного законодавства України й висновки податкового органу про те, що Біржова (наглядова) рада ПрАТ «УМВБ» не є її керівним органом, а ОСОБА_2 не є посадовою особою та працівником ПрАТ «УМВБ», а лише беніфіціарним власником та Головою Біржової ради ПрАТ «УМВБ», оскільки Законом України «Про акціонерні товариства», Господарським кодексом України, Статутом та Положенням про Біржову (наглядову) раду ПрАТ «УМВБ» передбачено, що Біржова (наглядова) рада ПрАТ «УМВБ» є керівним органом, а ОСОБА_2 як її голова є посадовою особою та виконує на постійній основі свої посадові обов'язки, що також, на думку позивача, підтверджується висновком науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при інституті держави та права ім.В.М. Корецького НАН України від 28.11.2017 року щодо правового статусу голови Біржової (наглядової) ради ПрАТ «УМВБ».

Також, не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, Наказом від 13.07.2017 року №6356 на підставі плану-графіку документальних перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2017 року та відповідно до ст.ст.20, 77, 82 Податкового кодексу призначено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «УМВБ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року тривалістю 10 робочих днів з 24.07.2017 року по дату завершення перевірки.

14.07.2017 року на адресу позивача рекомендованим листом було направлено повідомлення №354/26-15-14-06-02 та наказ № 6356 від 13.07.2017 року про проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «УМВБ».

Як свідчать матеріали справи, вказані документи були отримані 17.07.2017 року, що підтверджується інформацією з сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» та листом ПАТ «Укрпошта» від 03.08.2018 року за №101 8.9.3 - Г-5018.

В період з 24.07.2017 року по 04.08.2017 року ГУ ДФС у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «УМВБ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт від 18.08.2017 року за №933/26-15-14-06-02/22877057.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 470135 грн.; п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування на загальну суму 582232 грн.; п.п. «е» п.п.164.2.17 п.164.2 та п.164.5 ст.164; п.167.1 ст.167; п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168; п.п.168.1.4 п.168.1 ст.168; п.171.2 «а» ст.171, п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, в наслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 776367,54 грн.; п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.п.168.4.4 п.168.4 ст.168 Податкового кодексу України, в наслідок чого донараховано військового збору у розмірі 43092,17 грн.

Обґрунтовуючи свою позицію, податковий орган в Акті перевірки посилався на те, що відрядження за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року фізичної особи ОСОБА_2, який є беніфіціарним власником та Головою Біржової ради ПАТ «УМВБ», не здійснювались в рамках господарської діяльності ПАТ «УМВБ», оскільки відсутня ділова мета відряджень, яка повинна бути направлена на отримання позитивного економічного ефекту в результаті господарської діяльності (приросту (збереження) активів ПрАТ «УМВБ» та/або створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому) у розумінні п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України. Крім того, на думку податкового органу ПАТ «УМВБ» здійснювало оплату витрат на відрядження фізичної особи ОСОБА_2, який є беніфіціарним власником та Головою Біржової ради ПАТ «УМВБ», але не є працівником в розумінні ст.121 Кодексу законів про працю України та посадовою особою ПрАТ «УМВБ», оскільки посадовими особами ПАТ «УМВБ» відповідно до його положень є лише секретар Біржової ради, його Голова та члени Правління.

08 вересня 2017 року на підставі висновків Акта перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення:

- №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік в розмірі 496229,00 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в суму 435265,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 7053,00 грн.;

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 698583,17 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 521614,04 грн.;

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору на суму 40450,06 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 28477,77 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаним діями та рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ПАТ «УМВБ» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт №933/26-15-14-06-02/2287705 від 18.08.2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України ( далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Відповідно до п 77.1 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік (пункт 77.2 статті 77 ПК України).

Згідно п. 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2017 року контролюючим органом на підставі плану-графіку документальних перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2017 року та відповідно до ст.ст. 20,77, 82 Податкового кодексу України прийнято наказ «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «УМВБ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року тривалістю 10 робочих днів з 24.07.2017 року по дату завершення перевірки.

Повідомленням від 14.07.2017 року за №354/26-15-14-06-02 контролюючий орган повідомив позивача, що згідно з планом-графіком проведення перевірок, на підставі ст.20, 77, 82 ПК України та наказу №6356 від 13.07.2017 року, з 24.07.2017 року буде проводитись документальна планова виїзна перевірка ПрАТ «УМВБ».

Вказане повідомлення разом із оскаржуваним наказом направлено позивачу засобами поштового зв'язку та отримано позивачем особисто 17.07.2017 року, що підтверджується інформацією з сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» та листом ПАТ «Укрпошта» від 03.08.2018 року №101 8.9.3 - Г-5018.

За приписами пункту 77.6 статті 77 ПК, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.2. статті 81 ПК, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Отже, наведеними нормами ПК визначено умови допуску до перевірки та передбачено право платника податків на відмову у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки. Платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Позаяк допуск до перевірки, за наявності визначеної законом компетенції податкового органу на проведення перевірки, нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при проведенні перевірки.

З системного аналізу норм ПК випливає, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення:встановлення підстав для проведення перевірки;

прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника (його заступником або уповноваженою особою) цього органу; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.

Реалізація зазначених етапів означає наявність податкової перевірки як юридичного факту, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та винести податкове повідомлення-рішення.

У даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що позивач допустив посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки, отримавши повідомлення про проведення перевірки, наказ та направлення на перевірку, із пред'явленням відповідних службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки, про що свідчать матеріали справи. Спірна перевірка проведена в присутності уповноважених від Товариства осіб, про що свідчить акт про результати перевірки від 18.08.2017 року №933/26-15-14-06-02/22877057 та відомості відображені у ньому (а.с. 37-70, том І).

За результатами перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення.

За таких обставин, перевірка вважається проведеною як юридичний факт в силу самого допуску до її проведення, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дії відповідача щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ПАТ «УМВБ» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт №933/26-15-14-06-02/2287705 від 18.08.2017 року.

Стосовно правомірності податкових повідомлень-рішень від 08.09.2017 року № та №, колегія судів вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині позовних вимог виходив з того, що ні під час проведення контролюючим органом перевірки, ні під час розгляду судом даної справи, позивачем не були надані документи, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав щодо необхідності вчинення відповідних дій судом за для отримання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов'язання.

Враховуючи те, що судом першої інстанції не витребувано, а в матеріалах справи відсутні докази по всіх відрядженнях за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року (квитки, протоколи зустрічей, підписані угоди, договори про наміри тощо), а також Статут Товариства та накази про призначення ОСОБА_2 на посаду та про відрядження, що не дає можливості суду апеляційної інстанції повно, всебічно та об'єктивно розглянути справу по суті, у судовому засіданні було витребувано у позивача зазначені вище документи.

На вимогу суду ПАТ "Українська міжбанківська валютна біржа" було надано до суду засвідчені копії документів, що стосуються призначення на посаду посадової особи - Голови Біржевої (спостережної) ради Гінзбірга О.Л. та підтверджуючих документів про витрати під час його відряджень за кордон.

Дослідивши зміст наданих позивачем документів, колегія суддів встановила наступне.

ПАТ «УМВБ» створена внаслідок реорганізації шляхом перетворення Української Міжбанківської валютної біржі у Закрите акціонерне товариство «Українська міжбанківська валютна біржа» за рішенням Загальних зборів від 03.09.1998 та здійснює свою діяльність на підставі Ліцензії Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку серії АВ №498025 від 24.11.2009. Предметом діяльності ПАТ «УМВБ» відповідно до п.2.2 Статуту є діяльність з організації торгівлі на Фондовому ринку.

Регулювання діяльності ПрАТ «УМВБ» як фондової біржі, акціонерного товариства та професійного учасника фондового ринку здійснюється відповідно до норм та положень Закону України «Про товарну біржу» а також Господарського кодексу України, Закону України «Про господарські товариства», Закону України «Про акціонерні товариства».

Так, ст.1 Закону України «Про товарну біржу» передбачено, що товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій.

Товарна біржа діє на основі самоврядування, господарської самостійності, є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, власні поточні та вкладні (депозитні) рахунки в банках та може мати печатки

Товарна біржа не займається комерційним посередництвом і не має на меті одержання прибутку.

Діяльність товарної біржі здійснюється відповідно до Закону України «Про товарну біржу» та чинного законодавства України, статуту біржі, правил біржової торгівлі та біржового арбітражу.

Згідно ст.46 Закону України «Про господарські товариства» в акціонерному товаристві з числа акціонерів може створюватися наглядова рада акціонерного товариства, яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність виконавчого органу.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.51 Закону України «Про акціонерні товариства» Наглядова рада акціонерного товариства є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, здійснює управління акціонерним товариством, а також контролює та регулює діяльність виконавчого органу. У приватних акціонерних товариствах з кількістю акціонерів 10 і більше осіб створення наглядової ради є обов'язковим.

Голова наглядової ради організовує її роботу, скликає засідання наглядової ради та головує на них, відкриває загальні збори, організовує обрання секретаря загальних зборів, якщо інше не передбачено статутом акціонерного товариства, здійснює інші повноваження, передбачені статутом та положенням про наглядову раду (ч. 2 ст.54 Закону України «Про акціонерні товариства»).

З матеріалів справи вбачається, що Наглядовою радою ПрАТ «УМВБ» є її Біржова (наглядова) рада, яка діє на підставі Положення про Біржову (наглядову) раду ПрАТ «УМВБ», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ЗАТ «Українська міжбанківська біржа».

Так, пп. 1.1 пункту 1 Положення про біржову (наглядову) раду та п.9.5.1 Статуту ПрАТ «УМВБ», передбачено, що Біржова (наглядова) рада є органом Товариства, який представляє та захищає інтереси акціонерів Товариства, приймає рішення в межах своєї компетенції, а також контролює та регулює діяльність Правління Товариства в межах компетенції, визначеної Статутом Товариства, цим Положенням та рішенням Загальних зборів акціонерів товариства.

Відповідно до внутрішньої та облікової політики ПАТ «УМВБ», з урахуванням норм діючого законодавства та положень Статуту ПАТ «УМВБ», Рішення Позачергових загальних зборів ПАТ «УМВБ» від 12.10.2009 року (Протокол №15) та п.3.1 Положення про Біржову (наглядову) раду ПАТ «УМВБ», затвердженого Рішенням Позачергових загальних зборів ПАТ «УМВБ» №15 від 12.10.2009 року, на Біржову (наглядову) раду Товариства покладено повноваження в розробці, затвердженні та забезпеченні реалізації плану заходів розвитку діяльності Товариства з метою забезпечення ефективного функціонування та розвитку Товариства по сформованим та новим напрямкам діяльності на довготривалу перспективу; покращення умов для ефективного здійснення інноваційної та інвестиційної діяльності, в тому числі за рахунок розширення регіонів господарської діяльності Товариства; залучення та реалізації іноземних інвестицій та цінової політики, в тому числі з метою модернізації торгової системи Товариства, зміцнення експортного потенціалу і конкурентних позицій на світових ринках; впровадження зустрічних напрямків діяльності.

При цьому як правильно зазначено судом першої інстанції Рішенням Позачергових загальних зборів ПАТ «УМВБ» від 12.10.2009 року (Протокол №15), та п.2.10. Положення про Біржову (наглядову) раду ПАТ «УМВБ», затвердженого Рішенням Позачергових загальних зборів ПАТ «УМВБ» від 12.10.2009 року (Протокол №15), забезпечення контролю та виконання (керування) реалізації Плану заходів розвитку діяльності Товариства доручено Голові Біржової (наглядової) ради.

На виконання рішення вищого органу - Позачергових загальних зборів ПАТ «УМВБ» від 12.10.2009 року (Протокол №15) та 3.1. Положення про Біржову (наглядову) раду ПАТ «УМВБ», затвердженого рішенням Позачергових загальних зборів ПАТ «УМВБ» від 12.10.2009 року (Протокол №15), 25.12.2009 року Рішенням Біржової (наглядової) ради ПАТ «УМВБ» (Протокол №10 (66)) був затверджений План заходів розвитку діяльності ПАТ «УМВБ» на період 2010-2017 років, контроль та виконання (керування) реалізації Плану заходів діяльності Товариства на період 2010-2017 років покладено на Голову Біржової (наглядової) ради ПАТ «УМВБ» Гінзбірга О.Л.

Також, Правлінням ПАТ «УМВБ» на виконання Рішення Позачергових загальних зборів ПАТ «УМВБ» від 12.10.2009 року (Протокол №15) та в рамках затвердженого Рішенням Біржової (наглядової) ради ПАТ «УМВБ» від 25.12.2009 року (Протокол №10 (66)) Плану заходів розвитку діяльності ПАТ «УМВБ» на період 2010-2017 роки, було розроблено та затверджено щорічні Кошториси витрат на реалізацію «Плану заходів діяльності» на 2014, 2015 та 2016 роки.

15.03.2012 року між ПрАТ «УМВБ» та Головою Біржевої ради ПрАТ «УМВБ» ОСОБА_2 було укладено Договір №1 на виконання функцій Голови Біржової ради ПрАТ «Українська міжбанківська валютна біржа», згідно умов якого Голова Біржової ради зобов'язується та погоджується виконувати свої функції відповідно до Статуту Біржі, Положення про Біржову раду, рішень Загальних зборів акціонерів Біржі та чинного законодавства, що регулює діяльність акціонерного товариства.

Податковий орган в Акті перевірки посилався на те, що відрядження за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року фізичної особи ОСОБА_2, який є беніфіціарним власником та Головою Біржової ради ПАТ «УМВБ», не здійснювались в рамках господарської діяльності ПАТ «УМВБ», оскільки відсутня ділова мета відряджень, яка повинна бути направлена на отримання позитивного економічного ефекту в результаті господарської діяльності (приросту (збереження) активів ПрАТ «УМВБ» та/або створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому) у розумінні п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Згідно п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього підпункту витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтверджуючих документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.

В акті перевірки зазначено, що за перевіряємий період Товариство здійснювало оплату відряджень фізичної особи ОСОБА_2 Загальна сума профінансованих відряджень за 2014-2016 рік становить 2 910 554 грн.. Дані суми включені до складу адміністративних витрат.

Так, в матеріалах справи наявні накази про відрядження гр. ОСОБА_2, у період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року за кордон для проведення ділових переговорів і зустрічей для розвитку подальшого взаємного співробітництва, участі у конференціях та форумах.

На підтвердження здійснених ПрАТ «УМВБ» витрат на відрядження позивачем надано до суду:

- кошториси витрат на реалізацію «Плану заходів діяльності» на 2014, 2015 та 2016 роки;

- звіти про використання коштів, виданих на відрядження під звіт за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року;

- копії електронних квитків;

- запрошення на ділові переговори, міжнародний економічний форум, бізнес конференції та інш.

- накази про відрядження ОСОБА_2, в яких зазначено місце проведення ділових переговорів, мету останніх та суму авансу на відрядження;

- платіжні доручення, які підтверджують придбання ПрАТ «УМВБ» авіаквитків.

- рахунки-фактури;

- договір про організацію участі у заходах Петербурзького міжнародного економічного форуму.

Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши всі матеріали справи, вважає, що зазначені вище документи є належними і допустимими доказами у справі, дійсність і достовірність яких не була спростована відповідачем. Вказані докази повністю підтверджують здійснені ПрАТ «УМВБ» витрати на відрядження та правомірність відображення ним цих витрат у податковому обліку за вказані звітні періоди.

Водночас, зазначені в акті перевірки та апеляційній скарзі висновки про відсутність ділової мети відряджень, яка повинна бути направлена на отримання позитивного економічного ефекту в результаті господарської діяльності (приросту (збереження) активів ПрАТ «УМВБ» та/або створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому) у розумінні п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України є нормативно необґрунтованими і документально не підтвердженими.

Судом встановлено, що ПАТ «УМВБ» створена внаслідок реорганізації шляхом перетворення Української Міжбанківської валютної біржі у Закрите акціонерне товариство «Українська міжбанківська валютна біржа» за рішенням Загальних зборів від 03.09.1998 року та здійснює свою діяльність на підставі Ліцензії Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку серії АВ №498025 від 24.11.2009. Предметом діяльності ПАТ «УМВБ» відповідно до п.2.2 Статуту є діяльність з організації торгівлі на Фондовому ринку.

Як було зазначено вище, Товарна біржа не займається комерційним посередництвом і не має на меті одержання прибутку.

Головною метою діяльності біржі є створення сприятливих умов для проведення регулярних біржових торгів цінними паперами та іншими фінансовими інструментами.

У п.2.1 Статуту ПрАТ «УМВБ» зазначено, що метою діяльності Товариства є створення організаційних, технологічних, інформаційних, правових та інших умов для збирання та поширення інформації стосовно попиту і пропозицій, організація та проведення регулярних торгів фінансовими інструментами за встановленими правилами, централізованого укладання і виконання договорів щодо фінансових інструментів, у тому числі здійснення клірингу та розрахунків за ними, розв'язання спорів між членами організатора торгівлі, а також здійснення інших видів біржової торгівлі, що не заборонені законодавством України.

В даному випадку відрядження були пов'язані з діяльністю Товариства, а саме були здійснені з метою розвитку подальшого співробітництва з окремими Товариствами для проведення регулярних біржових торгів цінними паперами та іншими фінансовими інструментами.

Щодо твердження контролюючого органу про те, що ПАТ «УМВБ» здійснювало оплату витрат на відрядження фізичної особи ОСОБА_2, який є беніфіціарним власником та Головою Біржової ради ПАТ «УМВБ», але не є працівником в розумінні ст.121 Кодексу законів про працю України та посадовою особою ПрАТ «УМВБ», оскільки посадовими особами ПАТ «УМВБ» відповідно до його положень є лише секретар Біржової ради, його Голова та члени Правління, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Біржова (наглядова) рада ПрАТ «УМВБ» є її керівним органом, а ОСОБА_2 як Голова Біржової (наглядової) ради ПрАТ «УМВБ» відповідно до ст. 89 Господарського кодексу України, абзаці 15 пункту 1 статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства», Статуту та Положення про Біржову (наглядову) раду ПрАТ «УМВБ», є Головою керівного органу - Біржової (наглядової) ради, посадовою особою та відповідно виконував на постійній основі за основним місцем роботи на підставі Договору №1 від 15.03.2012 року свої посадові обов'язки (повноваження) організаційно-розпорядчого характеру в сфері керування окремими напрямами роботи, покладними на нього організаційно-розпорядчими документами ПрАТ «УМВБ».

Аналогічний висновок викладений й у висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при інституті держави та права ім.В.М.Корецького НАН України від 28.11.2017 року щодо правового статусу голови біржової ради (наглядової ради) ПрАТ «УМВБ».

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого положеннями ст.73 КАС України покладено обов'язок доказування правомірності прийнятих рішень, порушення позивачем вимог п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, а тому спірні податкові повідомлення-рішення від 08.09.2017 року № № та № підлягають скасуванню.

Також колегія суддів вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню й податкові повідомлення-рішення від 08.09.2017 року №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 698583,17 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 521614,04 грн., та №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору на суму 40450,06 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 28477,77 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.165.1.11 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються, зокрема, кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із п.170.9 ст.179 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п.170.9.1 Податкового кодексу України не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому витрат на відрядження в межах фактичних витрат.

При цьому зазначені в абзаці другому п.п.170.9.1 п.170.9 ст.179 Податкового кодексу України витрати не є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Також, Законом України №71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015 року, внесені зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст.168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені ст.176 цього Кодексу.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено наявність належних і допустимих доказів, які підтверджують здійснені ПрАТ «УМВБ» витрати на відрядження та правомірність відображення ним цих витрат у податковому обліку за звітні періоди, підстави для нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та грошового зобов'язання зі сплати військового збору - відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції частково не відповідає нормам матеріального права, доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим є підстави для його часткового скасування.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська міжбанківська валютна біржа" задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року в частині задоволених та відмовлених позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.09.2017 року №, №, №, № - скасувати, прийняти в цій частині нову постанову якою адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Українська міжбанківська валютна біржа" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.09.2017 року №, №, №, №.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14.03.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев