Справа № 0640/4473/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4473/18

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

14 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року (прийняте у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа) про визнання протиправним та скасування п. 4 рішення, зобовязання призначити і виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :
позивач 17.09.2018 звернувся із адміністративним позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати пункт 4 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи, з 08.04.2016, внаслідок поранення, контузії, їх наслідків, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.07.2017 №73.

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок поранення, контузії, їх наслідків, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме з 08.04.2016, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано п. 4 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №73 від 07.07.2018.

Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи внаслідок поранення, контузії та їх наслідків, так, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 08.04.2016, з урахуванням подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позивач просить позов задовольнити повністю, а відповідач відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що відповідачем вже приймалось рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги і таке рішення визнане судом протиправним, тому в даному випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.

В обґрунтування свої апеляційної скарги відповідач вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що для військовослужбовців строкової військової служби обов`язковою умовою набуття права на допомогу визначено часові рамки встановлення інвалідності в межах трьох місяців після звільнення зі служби, а повторне встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк не дає правових підстав для виплати зазначеної допомоги.

Правом подати до суду відзиви на апеляційні скарги сторони не скористався.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Позивач, у період із серпня 1987 по лютий 1989 проходив строкову службу в Республіці Афганістан та був звільнений у запас 30.03.1989.

Під час первинного медичного огляду 11.04.2011 позивачу з 06.04.2011 встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №732317. Поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №514354 від 28.04.2016 за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 08.04.2016 поранення, контузія, та їх наслідки, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Управлінням праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира позивачу видано посвідчення, серії НОМЕР_1 пред`явник якого є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

25.10.2016 позивач звернувся із заявою до Міністерства оборони України через Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат про виплату йому одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", саме як інваліду другої групи з 08.04.2016, яка настала внаслідок поранення, контузії та їх наслідків пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії та до заяви додав усі документи встановлені п. 11 Порядку № 975.

Проте 14.11.2016 Житомирський обласний військовий комісаріат повернув документи позивача на доопрацювання до ІНФОРМАЦІЯ_2 чим фактично відмовив в оформленні його документів, наданні висновку щодо можливості призначення мені одноразової грошової допомоги та направленні цих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення за моєю заявою з посиланням на те, що в поданих документах відсутні документи, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

23.02.2017 постановою Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/10061/16-а (набрала законної сили 06.03.2017) зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти та оформити документи ОСОБА_1 та надати Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності другої групи з 08.04.2016.

Із Витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №73 від 07.07.2017 вбачається, що розглянувши подані позивачем документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби. Крім цього, зміна групи інвалідності у ОСОБА_1 відбулась понад дворічний термін, що не дає підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що інвалідність ОСОБА_1 встановлено понад тримісячний термін є протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси, при цьому, суд вважає, що позивач набув право на отримання одноразової допомоги саме з 08.04.2016, тобто з моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності.

Стосовно способу захисту прав позивача суд першої інстанції дійшов висновку, що покладення на відповідача обов`язку вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень у реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 6 ст. 16 Закону №2011-XII (в редакції, станом на 06.04.2011), визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Станом на день встановлення позивачу інвалідності третьої групи діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджений постановою КМУ від 28.05.2008 №499 (далі - Порядок №499).

Пунктом 4 частини 2 Порядку №499 визначено, що військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Згідно матеріалів справи, інвалідність третьої групи позивачу встановлена з причин поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК та витягом з протоколу засідання ЦВЛК.

Відтак, судом першої інстанції вірно вказано, що позивач у спірних правовідносинах є особою, звільненою з військової служби на момент встановлення інвалідності, інвалідність якої встановлено з причин поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно посилався на висновок Верховного Суду України у постанові № 21-446а14 від 18.11.2014 де вказано, що виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Отже, відмова у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що інвалідність ОСОБА_1 встановлено понад тримісячний термін є протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси.

В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пункт 4 статті 16-3 доповнити абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Верховний Суд України у постанові від 10.05.2015 у справі №21-563а14 зазначив, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Проте, згідно статті 58 Конституції України, норма Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01.01.2017, на спірні правовідносини не розповсюджується, що спростовує доводи відповідача.

Згідно ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII (в редакції, станом на день встановлення позивачу другої групи інвалідності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, судом першої інстанції вірно вказано, що датою виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та їх наслідків, так, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії є 08.04.2016.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не має права на призначення одноразової грошової допомоги на підставі приписів ч. 4. ст. 16-3 Закону №2011-XII та п. 8 Порядку № 975, оскільки зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін, виходячи з того, що третя група інвалідності була встановлена позивачу вперше з 11.04.2011, але при цьому одноразова грошова допомога йому не призначалась та виплачувалась, тому на спірні правовідносини поширюються норми Порядку №975, оскільки вони набрали чинності з 24.01.2014, тобто до дати встановлення позивачу іншої групи інвалідності.

Стосовно способу захисту порушених прав позивача апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, під поняттям "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13.12.2018 у справі №623/1711/17.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що визнання протиправним та скасовання п. 4 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №73 від 07.07.2018 та зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи у розмірі встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 08.04.2016, з урахуванням подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, відповідно до Порядку № 975 в даному випадку є належним та достатнім способом захисту прав позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.