Справа № 420/6201/18
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6201/18
У Х В А Л А

15 березня 2019 року м.Одеса

У залі судових засідань №6

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Савулій В.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву відповідача Державної міграційної служби України (від 22.12.2018р. вхід.№40224/18) щодо залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1, з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даною позовною заявою,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа №420/6201/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування Рішення №92-18 від 06.03.2018р. щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання визнати біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою суду від 03.12.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито загальне позовне провадження у справі №420/6201/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування Рішення №92-18 від 06.03.2018р. щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання визнати біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

22.12.2018р. до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача - Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява (вхід.№40224/18) щодо залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1, з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 06.03.2018р. Державною міграційною службою України прийнято Рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту №92-18, яким громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судом зясовано, що 03.04.2018р. Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМС в Одеській області складено Повідомлення №459 «Про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», котре позивачем - ОСОБА_1 отримано, зокрема, 07.05.2018р.

Не погодившись з Рішенням Державної міграційної служби України від 06.03.2018р. №92-18 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач - ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 14.05.2018р. у справі №815/2190/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України в особі Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМС в Одеській області про скасування повідомлення №112 від 25.05.2017року Про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту Державної міграційної служби України в особі управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області та зобов'язання прийняти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, залишено без руху.

ОСОБА_3 Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2018р. у справі №815/2190/18 адміністративний позов ОСОБА_1, відповідно до положень ч.4 ст.169 КАС України, повернуто позивачеві, у звязку з не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

28.11.2018р. позивач - ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даної позовною заявою про визнання протиправним та скасування Рішення Державної міграційної служби України №92-18 від 06.03.2018р. щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання Державної міграційної служби України визнати ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони, та повязані з наявністю дійсно істотних перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення відповідних дій.

Зокрема, доказами, котрі свідчать про день, коли особа дізналася про порушення своїх прав, є відповідний підпис про одержання рішення, докази відправки та отримання кореспонденції, акт про відмову одержати документ (надати пояснення), довідки, складені особами, у випадках, передбачених законом.

Водночас, доказами того, що особа апріорі знала про порушення своїх прав, та охоронюваних законом інтересів, є її дії, спрямовані на захист та відновлення порушеного права, як то оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, котрі свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Так, дослідивши ретельно наявні у матеріалах справи, докази, суд дійшов висновку щодо пропуску ОСОБА_1 законодавчо передбаченого строку для звернення до суду з даною позовною заявою з поважних притичин, оскільки жодні докази на підтвердження отримання позивачем ОСОБА_3 Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2018р. у справі №815/2190/18, відповідачем суду не надано.

До того ж, відповідно до статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своє справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" (22277/93, 27 червня 2000р. §59), правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення заяви відповідача Державної міграційної служби України (від 22.12.2018р. вхід.№40224/18), та залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування Рішення №92-18 від 06.03.2018р. щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання визнати біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Керуючись ст.ст.121, 122, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви відповідача Державної міграційної служби України (від 22.12.2018р. вхід.№40224/18) щодо залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1, з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даною позовною заявою, відмовити.

2. Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування Рішення №92-18 від 06.03.2018р. щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання визнати біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

3. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування Рішення Державної міграційної служби України №92-18 від 06.03.2018р. щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання Державної міграційної служби України визнати ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

ОСОБА_3 оскарженню не підлягає.

Суддя Харченко Ю.В.