Справа № 300/542/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
"15" березня 2019 р. справа № 300/542/19
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Порогівської сільської ради про визнання протиправним рішення сільської ради від 18.12.2018 за №463-15/2018 щодо відмови в задоволенні заяви про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки та зобовязання повторно розглянути заяву на черговій сесії, -
ОСОБА_1 12.03.2019 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1В.) звернулася в суд з позовною заявою до Порогівської сільської ради (надалі по тексту також відповідач, сільська рада) про визнання протиправним рішення сільської ради від 18.12.2018 за №463-15/2018 щодо відмови в задоволенні заяви про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки та зобовязання повторно розглянути заяву на черговій сесії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1, будучи з 1967 року належним користувачем земельної ділянки площею 0,15 га в с. Пороги Богородчанського району, 11.08.2018 в порядку вимог пункту "а" частини 3 статті 116, частин 1, 2 статті 118 і статті 122 Земельного кодексу України, звернулася до відповідача із заявою щодо приватизації такої землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням виконавчого комітету Порогівської сільської Ради депутатів трудящих №25 від 23.12.1967 для ОСОБА_2 створено погосподарський номер із земельною ділянкою 0,15 га. У звязку із вказаним та у відповідності до статей 74, 75 Земельного кодексу Української ССР від 29.11.1922, статті 7 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 25.12.1971 за №3338-VІІ "Про порядок введення в дію Земельного кодексу РСР", статті 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 за №562-ХІІ "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР", пунктів 6, 7 Розділу Х Земельного кодексу України від 25.10.2001 за №2768-ІІІ, ОСОБА_1 є правомірним користувачем спірної земельної ділянки. Втім, за наслідками розгляду заяви відповідач, в порушення коментованих вимог земельного законодавства, рішення сільської ради від 18.12.2018 за №463-15/2018 відмовив у безоплатній передачі у приватну власність земельної ділянки. Зміст виписки із протоколу вказаної сесії сільської ради свідчить, що при обговоренні питання по заяві позивачки зроблено висновок про не користування ОСОБА_1 на протязі останніх 50 років такою земельною ділянкою у звязку із чим позивача не може претендувати на неї, а право користування такою землею перейшло до її батьків. Таку підставу відмови у приватизації землі позивач вважає незаконною, у звязку з чим на підставі частини 10 статті 118 Земельного кодексу України звернулася в суд за захистом свого порушеного права.
Позивач, правовідносини, з приводу яких виник спір, вважає публічно-правовими та такими, що належать до юрисдикції адміністративного суду, відтак, для захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою саме в Івано-Франківський окружний адміністративний суд.
Вказану позицію суд вважає помилковою, а даний спір таким, що не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на таке.
Відповідно до приписів пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України), суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Згідно із пунктами 1 та 2 статті 4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Статтею 19 КАС України визначено перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Так, згідно із пунктом 1 частини 1 вказаної статті, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "субєкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).
Так, участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати у зв'язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулася до суду.
Наведена правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 по справі №809/1946/15.
Отож, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Правовий статус сільських, селищних, міських рад визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 за №280/97-ВР (надалі по тексту також Закон №316-21/2018).
Статтею 10 Закону №316-21/2018 визначено, що ради є органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси відповідних територіальних громад та здійснюють повноваження, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також обєкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частини 3 та 5 статті 16 Закону №316-21/2018).
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР, передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Ставлячи питання про визнання протиправним рішення сільської ради від 18.12.2018 за №463-15/2018, яким відмовлено у безоплатній передачі у приватну власність землі, ОСОБА_1 у позовній заяві обґрунтовує свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято без врахування обставини про належність позивачу права користування земельної ділянки за рішенням виконавчого комітету Порогівської сільської Ради депутатів трудящих №25 від 23.12.1967 та відповідними положеннями діючого земельного законодавства.
Зі змісту позовної заяви слідує, що предметом спору у даній справі є захист гарантованого Земельним кодексом України права на безоплатну передачу земельної ділянки у власність шляхом її приватизації, а доведення позивачем протиправності рішення відповідача - спором про визначення в судовому порядку обставини перебування землі у користуванні як однієї із умов застосування до таких відносин приписів пункту "а" частини 3 статті 116, частин 1, 2 статті 118 і статті 122 Земельного кодексу України.
Тобто звернення позивача до суду із цим позовом пов'язане з необхідністю захисту її речового права у приватноправових відносинах, а не у сфері публічно-правових відносин.
Зважаючи на вказане вище фактично існує спір про право цивільне.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №707/1580/15-ц (провадження №14-70цс18).
Згідно з приписами частини 6 статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає передачі на розгляд ОСОБА_3 Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
Так, в у вказаній постанові ОСОБА_3 Верховного Суду висловила таку правову позицію: "…Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що земельні спори за участі фізичної особи можуть розглядатися як у порядку адміністративного, так і цивільного судочинства.
Підстав для визначення спору як адміністративного не вбачається, оскільки частина 1 статті 188 ЗК України від 2001 року передбачає особливості набуття земельної ділянки у власність (її приватизацію) громадянами у разі, якщо вказана земельна ділянка перебуває у їх правомірному користуванні. Тобто у позивачки виникли відповідні цивільні права, які підлягають судовому захисту у порядку цивільного судочинства.
Оспорювання рішення органу місцевого самоврядування у даному випадку поглинається спором про речове, приватне право, яке належить особі до звернення до органу місцевого самоврядування. Таке право виникає і в результаті реалізації рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, але його захист відбувається у порядку цивільного судочинства (стаття 15 ЦПК України) у спосіб, характерний для приватноправових відносин. "
Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі по тексту також Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
За правилами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не оскаржує рішення від 18.12.2018 з підстав недотримання відповідачем процедури, порядку чи способу його прийняття, визначено земельним законодавством, недотримання якої може бути підставою для розгляду такого позову саме за правилами адміністративного судочинства.
Відтак, позовні вимоги про визнання рішення від 18.12.2018 про відмову у безоплатній передачі у приватну власність земельної ділянки не є публічно-правовими, оскільки предметом такого спору є захист права користування і власності земельною ділянкою, тобто, має місце спір приватноправового характеру, що в свою чергу виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі у випадку, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 170, 243, 248, 256, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою до Порогівської сільської ради про визнання протиправним рішення сільської ради від 18.12.2018 за №463-15/2018 щодо відмови в задоволенні заяви про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки та зобовязання повторно розглянути заяву на черговій сесії.
Розяснити ОСОБА_1, що даний спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4