Справа № 463/1658/16-а
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/892/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника відповідача Полуліх Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 23 листопада 2018 року (постановлену головуючим - суддею Леньо С.І. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 11 грудня 2018 року) у справі № 463/1658/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 06.04.2016 із адміністративним позовом до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання перерахувати та поновити виплату пенсії за віком з 01.12.2012 у розмірах відповідно до чинного законодавства.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 21.06.2016, яка набрала законної сили, вказаний позов задоволено. Визнано протиправною відмову та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова поновити виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі заяви її представника від 01.12.2015. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2012. Допущено до негайного виконання постанову суду в частині присудження виплати ОСОБА_2 пенсії за віком у межах суми стягнення за один місяць. Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова на користь ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. (п`ятсот п`ятдесят одну гривню двадцять копійок). Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова подати до суду у місячний строк, з моменту отримання копії постанови суду, звіт про виконання судового рішення в частині негайного виконання постанови суду, та у місячний строк, з моменту набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення в решта частині.

Звіт про виконання вказаної постанови відповідач подав до суду 19.09.2016 після того, як апеляційна скарга останнього на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21.06.2016 була повернута згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду.

Крім цього, 21.02.2017 Личаківським районним судом м. Львова у даній справі винесено додаткову постанову, яка скасована додатковою постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2017.

29.05.2018 повноважний представник позивача звернувся до суду з заявою про накладення штрафу на керівника, суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.06.2018 в задоволенні такої заяви відмовлено та одночасно, зобов`язано Личаківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подати у 15-денний строк з дати отримання даної ухвали звіт про виконання постанови Личаківського районного суду м. Львова від 21.06.2016.

Повторний звіт про виконання постанови Личаківського районного суду м. Львова від 21.06.2016 надійшов на адресу суду 20.07.2018.

Повноважний представник позивача повторно звернувся до суду з заявою про накладення штрафу на керівника, суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення. Дану заяву мотивує тим, що 13.01.2018 на адресу Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області направлено заяву про перерахування пенсійних виплат на поточний рахунок позивача, відкритий у АТ КБ «Приватбанк», який відповідає номеру картки платника податків позивача, проте у поданому звіті відповідач надав суду неправдиву інформацію. Крім того, 13.08.2018 на адресу відповідача банком було направлено заяву про виплату пенсії на пенсійний банківський рахунок позивача, відкритий у АТ КБ «Приватбанк», однак листом від 21.09.2018 відповідач відмовився виконувати судове рішення та запропонував позивачу, якій 89 років особисто приїхати з Ізраїлю до Личаківського відділу обслуговування громадян в м. Львові та надати заяву про поновлення виплати пенсії, заяву про перерахування пенсії на банківський рахунок та пред`явити паспорт або довідку з місця проживання. Вважає, що такими діями керівник Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області свідомо ухиляється від виконання судового рішення, у зв`язку з чим просить накласти на останнього штраф.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 23.11.2018 в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що підстави для накладення штрафу відсутні, оскільки з одного боку, чинне законодавство передбачає зовсім інший, передбачений міжнародними договорами порядок виплати пенсій особам, які проживають за кордоном, а з іншого, положення Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, у відповідності до якого позивач зверталась з заявами про перерахунок пенсії на поточний рахунок, в першу чергу направлені на регулювання відносин щодо виплати пенсій особам, які проживають на території України, а не за її межами.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідальною за виконання рішення, штраф в передбаченому законом розмірі.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що представник, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності має право звернутися із заявою про поновлення виплати пенсії, так із заявою про перерахування на банківський рахунок.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому покликається на те, що заява про виплату пенсії подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду і те що відповідно до договору укладеного між Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та ПАТ «Державний ощадний банк України» (ТВБВ № 10013/0289) від 21.05.2012 № 69 банк виконує функції виплати пенсій, передбачені Порядком. З огляду на це просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник апелянта, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржене судове рішення змінити в частині підстав відмови в задоволенні заяви про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як слідує з матеріалів справи та оскаржуваного судового рішення, основними підставами для не перерахування пенсійних виплат на поточний рахунок позивача, що й стало мотивом звернення із згаданої вище заявою, відкритий у АТ КБ «Приватбанк» згідно рішення суду являються:

що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку;

виплата пенсій та грошової допомоги здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо).

Разом з цим повністю з такими доводами суду першої інстанція колегія суддів не згідна з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Припинення виплат пенсій було передбачено п. 2 ч. 1 ст. 49 та ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції, діючій до 07.10.2009.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

В силу статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ мало відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у 1993 році виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де проживає на даний час.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивач, як громадянин України, який проживає в Ізраїлі, має право на поновлення виплати призначеної йому пенсії навіть якщо це не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Щодо доводів представника відповідача та висновку суду першої інстанції про те, що заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду то колегія суддів з таким не погоджується.

Так суд апеляційної інстанції вважає, що законом передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що позивач повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості це здійснити через свого уповноваженого представника.

Позивач є особою похилого віку, який проживає у Державі Ізраїль, не може особисто вручити відповідачу свою заяву, а тому він, скориставшись своїм конституційним та законним правом, уповноважив свого представника, на підставі нотаріальної довіреності, передати відповідачу його особисту заяву та інші документи, необхідні для виплати пенсії.

Приписами ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Стаття 59 Конституції України передбачає, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Отже, чинні норми законодавства містять положення, що дозволяють звернення пенсіонера з заявою про поновлення, перерахунок виплати пенсій не особисто, а через представника.

Згідно ч. 1, 3 ст.237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У відповідності до положень ч. 1, 3 ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч.1 ст.245 Цивільного кодексу України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є представниками інтересів громадянина України ОСОБА_2, у тому числі, в управліннях Пенсійного фонду України, у всіх державних органах, підприємствах, установах та організаціях, органах слідства, прокуратурі та міліції, органах місцевого самоврядування, відділах реєстрації актів цивільного стану, комунальних підприємствах, органах зв`язку та поштових відділеннях перед всіма юридичними та фізичними особами. Вчиняти всі необхідні дії для призначення, поновлення, нарахування, перерахунку та виплати, а також одержанні належної їй пенсії, за довіреністю від 05.11.2015, посвідченої адвокатом-нотаріусом у місті Нетанія, Ізраїль (а.с. 8, 9).

Отже, враховуючи те, що повноваження представників позивача оформлені відповідно до ст. ст. 244, 245 Цивільного кодексу України, відповідною довіреністю з печаткою та апостилем, позивач подав свою заяву через свого представника у відповідності до діючого законодавства.

Також така правова позиція наявна в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2019 по справі № 520/9721/16-а де зазначено: «Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. Колегія суддів звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, що підтверджується переліком до заяви».

Відтак, немає підстав стверджувати, що заява про виплату пенсії або грошової допомоги необхідно подавати одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду.

Щодо доводів суду першої інстанції, що й підтвердив представник відповідача, про те, що виплата пенсій здійснюється за місцем проживання одержувачів в населених пунктах, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) то колегія суддів з таким погоджується з огляду на наступне.

Так заявами від 13.01.2018 та від 13.08.2018 позивач повідомила про свій намір отримувати пенсію на банківський рахунок АТ КБ «Приватбанк». Вказані заяви АТ КБ «Приватбанк» направило до ГУ ПФ України у Львівській області. (а.с.163, 164)

Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів, шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги в уповноважених банках визначається Порядком виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою КМУ № 1596 від 30.08.1999 в редакції постанови КМУ № 662 від 22.09.2016 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку, виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених цим Порядком, та на підставі договорів, що укладаються:

між уповноваженими банками та органами соціального захисту населення або центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат;

між уповноваженими банками та органами Пенсійного фонду, а у разі централізованого нарахування пенсій між уповноваженими банками та головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та органами Пенсійного фонду, у разі централізованого фінансування пенсій між уповноваженими банками та головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві.

Згідно п. 2 Порядку уповноваженими банками є банки, визначені переможцями конкурсу на право виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ через поточні рахунки відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору банків, через які здійснюється виплата пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 № 1231 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2016 № 662).

Пунктом 4 Порядку передбачено, що виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).

Так згідно інформації зазначеної у відзиві на апеляційну скаргу та поясненнями наданими представником відповідача в судовому засіданні, між Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та ПАТ «Державний ощадний банк України» (ТВБВ № 10013/0289) укладено договір від 21.05.2012 № 69 відповідно до якого саме цей банк виконує функції виплати пенсій, передбачені Порядком.

Відтак можна дійти висновку, що на відкритий позивачем поточний рахунок в АТ КБ «Приватбанк» не має можливості здійснити нарахування належної позивачу пенсії, оскільки у відповідача наявний договір з ПАТ «Державний ощадний банк України», банком котрий виконує функції з виплати пенсій.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні заяви про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, однак вважає, що в частині мотивування слід змінити.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 23 листопада 2018 року у справі № 463/1658/16-а змінити в частині мотивів відмови в задоволенні заяви про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 19 березня 2019 року