Справа № 480/411/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2019 р. Справа № 480/411/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника третьої особи - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Лан" до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, третя особа - Управління Укртрансбезпеки у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Лан» (далі позивач, ТОВ «АФ «Лан») звернулося до суду з позовною заявою (а.с.18-19) до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі відповідач, Шосткинський МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області), третя особа - управління Укртрансбезпеки у Сумській області (далі третя особа, управління Укртрансбезпеки у Сумській області), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шосткинського МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2 від 09.01.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП №58015792.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження було відкрито на підставі постанови, яка не є виконавчим документом. З посиланням на п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відмічає, що адміністративно-господарський штраф, за своєю суттю не є стягненням за адміністративні правопорушення, яке застосовується на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення, а є видом адміністративно-господарської санкції, застосованої на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому такий штраф повинен стягуватись на підставі виконавчих документів, виданих судом, а не шляхом безпосереднього звернення до відділу державної виконавчої служби. У звязку з цим, позивач робить висновок, що постанова управління Укртрансбезпеки у Сумській області за своєю правовою природою не є і не може бути виконавчим документом, на підставі якого може бути відкрито виконавче провадження, а тому оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання постанови управління Укртрансбезпеки у Сумській області є протиправною та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 25.02.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 06.03.2019.
Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції, з урахуванням поданих уточнень (а.с.58-61,87,89-90), відмітив, що оскаржувана постанова відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постанова управління Укртрансбезпеки у Сумській області у розумінні п. 7 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, оскільки є рішенням органу, яке законом визнано виконавчим документом.
Представник третьої особи подала 28.02.2019 до суду пояснення щодо позову, відповідно до яких зазначила, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки вважає, що управління Укртрансбезпеки у Сумській області діяло виключно в межах наданих повноважень та в спосіб передбачений чинним законодавством. Так, зазначила, що частиною 5 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України, а пунктом 7 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами (а.с.25-26).
Ухвалою суду від 05.03.2019 у задоволенні клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції за участю представника позивача (а.с.44) було відмовлено (а.с.45).
В судовому засіданні 06.03.2019 було оголошено перерву до 14.03.2019 (а.с.47).
Ухвалою суду від 07.03.2019 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання 14.03.2019 в режимі відеоконференції (а.с.50,52).
11.03.2019 представник позивача надав додаткові письмові пояснення, в яких відмітив, що адміністративно-господарські штрафи відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», на яку посилається представник управління Укртрансбезпеки у Сумській області, мають стягуватись Міністерством юстиції України, яке є єдиним органом уповноваженим на стягнення адміністративно-господарських санкцій.
Також, з посиланням на постанову ОСОБА_3 Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №820/1203/17, стверджує, що постанова управління Укртрансбезпеки у Сумській області не є виконавчим документом, а управління Укртрансбезпеки у Сумській області має звернутись безпосередньо до суду, де буде вирішено, чи є законною постанова про накладення адміністративно-господарського штрафу і чи підлягає стягненню і лише на підставі належного виконавчого документа відділ державної виконавчої служби має відкрити виконавче провадження (а.с.70-72).
12.03.2019 представником третьої особи надані додаткові пояснення, відповідно до яких наполягає на тому, що постанова управління Укртрансбезпеки у Сумській області, з урахуванням ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є виконавчим документом у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а тому підлягає примусовому виконанню (а.с.81-84).
В судове засідання, 14.03.2019, проведення якого призначено в режимі відеоконференції, представник позивача (а.с.49,79,80), повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, не зявився, про причини неявки суд не повідомив.
В судове засідання 14.03.2019 представник відповідача, повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, також не зявився, надіслав на адресу заяву, в якій просив справу розглядати у відсутності представника відповідача (а.с.90).
Відповідно до ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вказане, суд вважав можливим розглядати справу у відсутності представників позивача та відповідача.
Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, з підстав, викладених у письмових поясненнях, просила відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 19.11.2018 начальником управління Укртрансбезпеки у Сумській області ОСОБА_4 відносно ТОВ «АФ «Лан» було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №036592 у розмірі 1700,00грн. за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.63).
08.01.2019 дана постанова заявою від 29.12.2018 №1616 була передана на примусове виконання до Шосткинського МВДВС ГТУЮ у Сумській області (а.с.62).
09.01.2019 старшим державним виконавцем Шосткинського МВДВС ГТУЮ у Сумській області Федюк Наталією Сергіївною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58015792 з приводу примусового виконання вказаної вище постанови управління Укртрансбезпеки у Сумській області від 19.11.2018 №036592 (а.с.61).
Позивач не погодився з винесеною відповідачем постановою та звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
1-1) судові накази;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;
3) виконавчих написів нотаріусів;
4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;
5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;
6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;
7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;
8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;
9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Обґрунтовуючи свою позицію у позові, представник позивача посилається на п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» та відмічає, що адміністративно-господарські штрафи, за своєю правовою природою не є стягненням за адміністративні правопорушення, які застосовуються на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому не є постановою органу (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Суд погоджується в даному випадку з представником позивача, оскільки, дійсно адміністративно-господарський штраф за постановою управління Укртрансбезпеки у Сумській області від 19.11.2018 №036592 не є стягненням за адміністративне правопорушення, яке застосовується на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення, а є санкцією, яка застосовується на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт».
В той же час, відповідно до п.7 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі такого виконавчого документа як рішення інших державних органів та Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015, визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Підпунктами 29, 15, 65 пункту 5 вказаного Положення встановлено, що завданням Укртрансбезпеки є складання протоколів про адміністративні правопорушення, розгляд справ про адміністративні правопорушення, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, здійснення інших повноважень, визначених законом.
Зі змісту Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, вбачається, що адміністративно-господарські штрафи накладаються шляхом винесення керівником (або його заступником) органу державного контролю (Укртрансбезпеки чи її територіального органу) відповідної постанови, яка є обов'язковою для виконання правопорушником.
Згідно ч.5 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі Закону України «Про автомобільний транспорт») адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України.
Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу у розумінні п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та за умови відсутності факту добровільного виконання такого рішення органу державного контролю, вона підлягає примусовому виконанню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи вказане, доводи представника позивача з приводу того, що така постанова управління Укртрансбезпеки у Сумській області не є виконавчим документом, є необґрунтованими, а посилання на те, що для стягнення за постановою від 19.11.2018 (а.с.63) обовязково має бути судове рішення, судом не приймається до уваги, оскільки чинним законодавством передбачено, що стягнення таких штрафів здійснюється саме безпосереднім стягненням і зарахуванням до Державного бюджету центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).
Доводи представника позивача з приводу того, що саме Міністерство юстиції України як центральний орган виконавчої влади, є єдиним органом уповноваженим на стягнення адміністративно-господарських штрафів також не приймаються судом до уваги.
Дійсно відповідно до п.1 Положення про Міністерство юстиції України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228 Міністерство юстиції України (Мін'юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін'юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).
При цьому, за приписами ч.5 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарські штрафи стягуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України саме відповідно до закону. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VІІІ, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що примусове виконання постанови Укртрансбезпеки чи її територіального органу про накладення адміністративно-господарського штрафу віднесене до компетенції органів державної виконавчої служби, які входять до системи органів Міністерства юстиції України. Тому, в даному випадку, виходячи із обов'язковості виконання чинної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу та при відсутності доказів її добровільного виконання, примусове виконання такої постанови підлягає правовому регулюванню згідно Закону України «Про виконавче провадження».
Обґрунтовуючи свою позицію, позивач також посилається на постанову ОСОБА_3 палати Верховного суду від 06.06.2018 у справі №820/1203/17, однак вказані посилання, суд також не приймає до уваги, оскільки правовідносини, що були предметом розгляду ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду у справі №820/1203/17 не є подібними до правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі. Предметом спору у справі №820/1203/17 було стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами на підставі рахунку, виписаного управлінням, в той час як предметом спору у даній справі є оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання постанови управління про застосування адміністративно-господарського штрафу.
У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням ч.5 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», вона відповідає критеріям правомірності, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає.
У звязку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 268, 270, 271, 272, 287, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя І.Г. Шевченко