Справа № 804/4230/18
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/4230/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі №804/4230/18
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

08.06.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області) про скасування податкового повідомлення-рішення /а.с. 4-9/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2018р. за вищезазначеним адміністративним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі №804/4230/18 та справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження / а.с. 2/.

Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області відносно нього було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №3678-1319-0464 від 31.01.2018р. про визначення суми податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб на загальну суму 550039,19 грн., вважає зазначене податкове повідомлення - рішення №3678-1319-0464 від 31.01.2018р. суперечить законодавству з питань оподаткування та вважає що, відповідач вийшов за межі своєї компетенції, встановленої чинним законодавством України, у зв'язку з чим зазначене податкове повідомлення - рішення просив визнати протиправним та скасувати.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі №804/4230/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено /а.с. 154-156/. (Суддя - Голобутовський Р.З.)

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог позивача та не доведенням відповідачем законності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 11.09.2018р. подав апеляційну скаргу /а.с. 161-165/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з'ясовано усі обставини справи, які мають суттєве значення для її рішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 11.09.2018р. у даній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Адміністративна справа №804/4230/18, разом з вищезазначеною апеляційною скаргою, надійшли до суду Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 10.01.2019р. / а.с. 160/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.01.2019р. у справі №804/4230/18 апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі №804/4230/18 була залишена без руху, та заявнику апеляційної скарги було надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги / а.с. 172/.

29.01.2019р. на адресу суду надійшла заява для усунення недоліків апеляційної скарги /а.с. 175-177/, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019р. у справі №804/4230/18 відкрито апеляційне провадження /а.с. 179/, і ухвалою суду апеляційної інстанції від 04.02.2019р. апеляційний розгляд справи №804/4230/18 призначено у судове засідання на 13:30 26.02.2019р. /а.с. 180/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб було повідомлено учасників справи /а.с. 183,184/.

Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу /а.с. 185-187/, заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено у даній справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 11.09.2018р. у даній справі залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 11.09.2018р. скасувати, постановити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 11.09.2018р. залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 15.06.1999р., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії НОМЕР_1 /а.с. 68/ та є платником єдиного податку із 01.01.2012р., що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_2 від 30.05.2012р. /а.с. 69/.

Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №3678-1319-0464 від 31.01.2018р. /а.с. 11,12/, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за період 2015р. - жовтень 2017р.:

- 2015 рік - 48677,82 грн.,

- 2016 рік - 266209,58 грн.,

- 2017 рік (січень-жовтень) на суму 235151,79 грн.

В цей період позивач був власником 1/3 частини будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, право власності на які виникло на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний №3446 від 02.11.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. /а.с. 23/, на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний №5172 від 02.11.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. /а.с. 24/, рішення Третейського суду при Асоціації "Левлекс" від 15.07.2008р. Сторонами у справі не оспорюється та обставина, що позивач набув лише право власності виключно на будівлі та споруди, а також той факт, що як позивач так і попередній власник цих будівель та споруд не мав будь-якого оформленого речового права на земельну ділянку, не був ні власником земельної ділянки та не мав договору оренди на цю земельну ділянку на якій розташовані зазначені будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач не погодившись з винесеним податковим повідомленням - рішенням, 29.03.2018р. оскаржив його до Державної фіскальної служби України. /а.с. 13-14/.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 29.03.2018р. за № Т/29-03/2018-2 на податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №3678-1319-0464 від 31.01.2018р. Державною фіскальною службою України прийнято рішення №7681/Т/99-99-11-02-01-14 від 29.05.2018р., яким залишено без змін повідомлення-рішення форми "Ф" №3678-1319-0464 від 31.01.2018р. про визначення суми грошового зобов'язання із земельного податку, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано нормами Податкового кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно п.п. 14.1.72 і 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно п.п. 270.1.1 і 270.1.2 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, відповідно п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою та п. 287.6 ст. 287 цього ж кодексу встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З матеріалів справи вбачається , що земельна ділянка, розташована за адресою : АДРЕСА_1, не перебувала у власності позивача, у нього не було права постійного користування та право оренди цієї земельної ділянки.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було самостійно визначено та сплачено земельний податок 36409,46 грн. за період з 2015р. по 2017р. /а.с. 26-40/ і зазначена обставина відповідачем при прийняті Податкового повідомлення - рішення не перевірялась.

Враховуючи вищенаведені обставини, які були встановлені судом під час розгляду справи та підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи, та приймаючи до уваги положення чинного податкового законодавства, колегія суддів вважає, що відповідачем під час прийняття спірного податкового повідомлення - рішення не дотримано вимог Податкового кодексу України, а саме, не було призначено податкову перевірку позивача, не перевірено правильність та достовірність сплачених позивачем сум податкових зобов'язань із сплати земельного податку, зокрема, не досліджено підстав використання належних позивачу на праві власності будівель у власній господарській, діяльності, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, отже суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позивачем у справі позовних вимог та прийняв законне рішення про задоволення позовних вимог.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 11.09.2018р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 310,315,316, 321,322 КАС України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі №804/4230/18 - - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.

Повний текст виготовлено -15.03.2019р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко