Справа № 140/746/19
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

20 березня 2019 року ЛуцькСправа № 140/746/19

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Каленюк Ж.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Луцької міської ради ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася з позовом до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Луцької міської ради ОСОБА_2 (надалі - державний реєстратор, відповідач 1), ОСОБА_3 (відповідач 2) про визнання протиправними та скасування рішень про скасування державної реєстрації права власності, яке було зареєстроване за ОСОБА_1, (з відкриттям розділу) індексний номер 45926819 від 13 березня 2019 року; індексний номер 45926255 від 13 березня 2019 року; індексний номер 45928743 від 13 березня 2019 року; індексний номер 45925612 від 13 березня 2019 року.

В обґрунтування позову позивач вказала, що на підставі спірних рішень 13 березня 2019 року державним реєстратором до Державного реєстру речових прав були внесені записи про скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на обєкти нерухомості та земельну ділянку та в результаті це майно перейшло до іншої особи ОСОБА_3, незважаючи на наявність фактичної заборони скасування державної реєстрації, яка вказана у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №154/3223/15. Зазначає, що Верховний Суд у справі №154/3223/15 скасував рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійcними договорів купівлі-продажу на нерухоме майно (нежитлових приміщень торгового центру, адміністративного приміщення та земельної ділянки) та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на це майно; позов ОСОБА_3 задовольнив частково: визнав недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна; в іншій частині позову (про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на це майно) відмовлено.

Позивач вважає, що державний реєстратор з огляду на постанову Верховного Суду від 06 лютого 2019 року мав би відмовити ОСОБА_3 в скасуванні державної реєстрації права власності за його заявою. Прийнявши спірні рішення, він незаконно позбавив права власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_1, за якою первинно було зареєстроване це право та яке не припинилося з підстав, зазначених у постанові Верховного Суду. Це зумовило ситуацію, внаслідок якої право власності перейшло до іншого власника без існування на те правових підстав. В результаті цих дій відповідачі спричинили суттєву матеріальну шкоду відповідачу.

Одночасно із позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом зупинення оскаржуваних рішень та заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо переукладання договорів оренди із підприємствами, підприємцями та установами за адресою вулиця 20-го Липня,8А, місто Володимир-Волинський, вчиняти дії щодо переукладання договорів із відповідними комунальними службами з енергопостачання, водопостачання, теплопостачання та водовідведення - до набрання законної сили рішенням в даній справі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, у звязку з чим у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України з таких мотивів і підстав.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, слід з'ясувати, що стало підставою для його виникнення та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (статті 4 та 19 Цивільного процесуального кодексу України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

У даній справі спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав ОСОБА_3, що спричинило скасування державної реєстрації майнових прав ОСОБА_1 З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 набула право власності на обєкти нерухомого майна на підставі договорів купівлі-продажу, які у подальшому були визнані недійсними судом у звязку із розглядом в порядку цивільного судочинства спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Як вбачається із змісту постанови Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №154/3223/15, позовні вимоги в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 вересня 2014 року, прийнятих приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5, задоволенню не підлягають, оскільки приватний нотаріус, рішення якого оскаржуються, не був залучений до участі у справі в якості відповідача.

За таких обставин ОСОБА_3 та ОСОБА_1М вважають себе власниками одного і того ж майна, що свідчить про те, що спір між ними і надалі існує та до кінця не вирішений. Спір у даній справі не є публічно-правовим, оскільки державний реєстратор, маючи повноваження на вчинення реєстраційних дій, лише реалізував волю третьої особи, яка вважає себе власником майна. Позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, що вказує на те, що такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваних рішень, також вимоги до особи, за заявою якої ці дії вчинені. Даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржувані рішення, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, а вони стосувались реалізації права іншої особи, а не позивача. Наведене дає підстави для висновку, що існує спір про право цивільне, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини пятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню правова позиція, висловлена у постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №757/1660/17-ц щодо оскарження рішень чи запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Враховано також висновки ОСОБА_6 Верховного Суду, викладені у постанові від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/18.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України) суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З урахуванням наведеного вище, слід відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Луцької міської ради ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішення про скасування державної реєстрації права власності згідно пунктом 1 частини першої та частиною шостою статті 170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. З наведених підстав не підлягає вирішенню і заява про забезпечення позову.

Відповідно до частини шостої статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Відтак, слід розяснити позивачеві, що даний спір повинен вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Згідно із частиною пятою статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позивачу також необхідно розяснити право звернутися до суду із клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 7 Закону України Про судовий збір.

Керуючись пунктом 1 частини першої, частиною пятою статті 170, статтями 248, 256, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Луцької міської ради ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень про скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня підписання ухвали суддею. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк