Справа № 555/1649/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/761/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Рибачука А.І.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 21 листопада 2018 року (суддя Собчук А.Ю., м. Березне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 Валерійовичапро скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1, у якому просив: визнати незаконними дій відповідача щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03.09.2018 серії НК №761108, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, частиною першою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову, а провадження у справі закрити. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем порушено вимоги щодо порядку притягнення до адміністративної відповідальності при винесенні оскаржуваної постанови та здійснення адміністративного провадження, оскаржувана постанова прийнята за наслідком неповного зясування усіх фактичних обставин та є протиправною.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 21 листопада 2018 року у справі №555/1649/18 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова складена та отримана позивачем 03.09.2018, отже останній день оскарження припадає на 13.09.2018, проте адміністративний позов поданий до суду лише 14.09.2018, тобто з пропуском встановленого частиною другою статті 286 КУпАП десятиденного строку звернення до суду із даним позовом. Разом з цим наголошує, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою, клопотання про поновлення строку звернення до суду не подавалось, жодних доказів, які б підтвердили поважність причини пропуску строку на оскарження постанови також не надано.

Позивач по справі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2018 ОСОБА_2 на 86 км. автодороги Київ-Чоп керував автомобілем марки Mercedes Benz-Sprinter, у якому не горіла лампа у режимі ближнього світла та при цьому не мав при собі полісу обовязкового страхування, чим порушив вимоги пункту 31.4.3 «в» та 2.1 «ґ» «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 .

За цим фактом інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03.09.2018 серії НК №761108, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, частиною першою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Позивач не погоджуючись з вказаним, оскаржив дії інспектора патрульної поліції та постанову про накладення штрафу в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, як такої, що винесена інспектором поліції із порушенням вимог чинного законодавства без наведення належних та допустимих доказів вини позивача.

Попередньо судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви позивача без розгляду у зв'язку з пропуском строку встановленого на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. За висновками суду першої інстанції позивачем було дотримано встановлений статтею 286 КАС України 10-ти денний термін подачі до суду адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.

Вирішуючи справу по суті, суд апеляційної інстанції звертає увагу на процесуальні вимоги, а саме щодо дотримання позивачем строків звернення до суду.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані статтею 122 КАС України.

Так, відповідно до частини першої вищенаведеної статті Кодексу, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України. Приписами частини другої статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, наведеними вище правовими нормами встановлено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відтак, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач. Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із діями відповідача інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1, які виразились у складанні постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення.

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього.

З матеріалів справи встановлено, та не заперечується сторонами, що про порушення свого права позивач фактично дізнався 03 вересня 2018 року після оголошення йому інспектором поліції оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Цього ж дня позивачем було отримано копію оскаржуваної постанови. Відтак, строк на адміністративне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2018 року сплив 13 вересня 2018 року. Натомість, позовну заяву позивачем здано на пошту 14 вересня 2018 року, тобто з пропуском встановленого частиною другою статті 286 КУпАП десятиденного строку звернення до суду із даним позовом.

При цьому, судом першої інстанції зроблено хибний висновок з приводу того, що останній день на оскарження постанови припадає на вихідний, відтак останнім днем строку на звернення до адміністративного суду є 15 вересня 2018 року, з огляду на що позивачем не пропущено строк на звернення до адміністративного суду. Такі твердження суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими, оскільки останнім днем строку на звернення до адміністративного суду із позовом про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2018 року є 13 вересня 2018 року четвер. Відтак, хибним є висновок суду першої інстанції в цій частині.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надавались клопотання про поновлення строку звернення з позовом, та жодним чином необґрунтовано поважність причин пропуску процесуального строку.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявника не порушені, оскільки він не звернувся з клопотанням про поновлення процесуального строку та не навів поважних підстав, які б створювали реально непереборні обставини для вчасного звернення.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №754/9100/14-ц.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною четвертою вказаної статті визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість розгляду даної справи по суті, та вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з залишенням позовної заяви без розгляду.

Керуючись ч.3 ст.243, 272, 286, 308, 310, 315, 319, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 21 листопада 2018 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 15 березня 2019 року.