Справа № 560/3543/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3543/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

14 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року (повний текст якого складено 26 грудня 2018 року у м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України про визнання протиправною та скасування постанови №22/500 від 09.10.2018,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2018 року позивач - ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України, першого заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_3, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/500 від 09 жовтня 2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувану постанову прийнято протиправно, оскільки згідно з направленням на проведення інспекційного відвідування від 05.09.2018 №731/18 доручалось проведення інспекційного відвідування по додержанню законодавства ФОП ОСОБА_2, 31363, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Ружичанка, вул. Хмельницька, буд.41 з 17.09.2018 до 17.09.2018. Будь-якої іншої адреси, для проведення інспектування у направлені не зазначалось. Згідно з актом інспекційного відвідування №22-30/2480-ІВ інспектором праці в присутності позивача проведено інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_2 за адресами 31324, Хмельницька обл., Хмельницький р-н., вул. Хмельницька, 41 (місце реєстрації) та м. Хмельницький, вул. Чорновола, 31/7 (фактична адреса діяльності). Однак ця інформація не відповідає дійсності. Інспекційне відвідування проводилось не за адресами, вказаними у акті інспекційного відвідування та направленні, а в приміщенні управління Держпраці у Хмельницькій області, за адресою м. Хмельницький, вул. Кам'янецька, 74 в кабінеті інспектора, жодних інспекційних відвідувань за адресою реєстрації як приватного підприємця та за адресою здійснення підприємницької діяльності не проводилось, що, на переконання позивача, вказує на наявність підстав для скасування такої постанови.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Так, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було повністю з'ясовано обставин, що мають значення для справи, помилково застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що висновки щодо порушення позивачем законодавства про працю зроблено відповідачем на підставі наданих ФОП ОСОБА_2 пояснень від 31.08.2018 та письмових пояснень, відібраних 31.08.2018 у ОСОБА_4 При цьому, особу ОСОБА_4 інспектором належним чином не було встановлено, а в судовому засіданні позивач відмовилася від пояснень, наданих нею 31.08.2018. Більше того, якщо навіть і допустити, що станом на 31.08.2018 позивач порушила вимоги законодавства про працю, то ще до проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 самостійно усунула усі допущені порушення, а тому як на момент видачі наказу, так і на час проведення перевірки, вказаних порушень не існувало, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідачі не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, 17 вересня 2018 року інспектором праці управління Держпраці у Хмельницькій області на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування по додержанню законодавства про працю у ФОП ОСОБА_2 проведено інспекційне відвідування суб'єкта підприємницької діяльності.

За результатами здійснення заходу державного контролю інспекційного відвідування, інспектором праці складено акт інспекційного відвідування №22-30/2480-ІВ, та винесено припис про усунення виявлених порушень №22-30/2480-ІВ-626, з визначенням строку усунення до 17.10.2018.

09 жовтня 2018 року перший заступник начальника управління Держпраці в Хмельницькій області, розглянувши справу про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 17 вересня 2018 року, керуючись ст. 259 КЗпП України, ст. 53 ЗУ "Про зайнятість населення", ч. 3 ст. 34 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою КМУ 17.07.2013 №509 та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 256 КЗпП України виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/500, згідно якої на ФОП ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржила її в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів позовні вимоги, а суб'єкт владних повноважень, який заперечував проти позову, підтвердив, що діяв у межах закону при прийнятті оскаржуваного рішення, що підтверджено належними доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок №295) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно з п. 33 Порядку №295 інспектор праці самостійно приймає рішення про необхідність відвідування роботодавця з метою інформування його та працівників про найбільш ефективні способи дотримання законодавства про працю, моніторингу стану його дотримання, у тому числі щодо оформлення трудових відносин.

Положеннями пп. 3 п. 11 Порядку № 295 визначено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

При цьому, винесення будь-яких рішень за наслідками відвідування у порядку п. 33 Порядку №295 законодавством не передбачено, в той час як отримання письмових пояснень від працівника під час відвідування відповідає вимогам Порядку №295.

За приписами п. 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до п. 20 Порядку №295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

З матеріалів справи слідує, що результати проведеного інспекційного відвідування були оформлені відповідачем у вказаному вище акті.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що у будь-якому випадку заборонено допускати працівника до роботи до того, як будуть виконані вимоги ст. 24 КЗпП України.

Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413. Вказаним порядком встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів, як, зокрема: засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі.

Таким чином, повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке складається із видання наказу та повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів. Аналогічне роз'яснення міститься в листі Держпраці України від 03.08.2015 за №1364/24/21/01/2298-15.

Даючи правову оцінку доводам апелянта стосовно безпідставності винесення оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Так апелянт наполягає на тому, що відповідно до направлення на проведення інспекційного відвідування від 05.09.2018 №731/18 доручалось проведення інспекційного відвідування по додержанню законодавства ФОП ОСОБА_2, за адресою 31363, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Ружичанка, вул. Хмельницька, буд. 41 з 17.09.2018 до 17.09.2018 і будь-якої іншої адреси, для проведення інспектування у направлені не зазначалось.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що у вказаному направленні зазначено саме адресу місцезнаходження суб'єкта господарювання, а не місце здійснення позивачем господарської діяльності.

Відвідування посадовими особами відповідача ФОП ОСОБА_2 за місцем здійснення господарської діяльності, а саме магазину "Фермерський дворик" по вул. Чорновола, 31/7, м. Хмельницький, не вказує на наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, як на цьому наполягає апелянт, оскільки норми пп. 1 п. 11 Порядку № 295 надають інспекторам праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення право під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень обєкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

При цьому, положеннями пп. 2 п. 14 Порядку № 295 надано право не допускати до проведення інспекційного відвідування.

Колегія суддів зауважує, що оскільки допуск до проведення інспекційного відвідування відбувся, то надалі предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених контролюючим органом порушень законодавства про працю, а тому оскільки позивач допустив посадову особу управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України до перевірки та не реалізував свого права на не допуск, то доводи апелянта стосовно проведення такого інспекційного відвідування за неналежною адресою є необґрунтовані.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 березня 2018 року по справі № 805/3070/17-а.

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує наявні у справі письмові пояснення позивача від 31.08.2018, які надані в порядку пп. 3 п. 11 Порядку № 295, зі змісту яких слідує, що ОСОБА_4 на стажуванні працює разом із нею на посаді продавця та оплата її проводиться в сумі 100 грн в день з 20.08.2018 (а.с. 74). Аналогічного змісту пояснення 31 серпня 2018 року надала і ОСОБА_4 (а.с. 73).

Разом з тим, законодавством про працю України, в тому числі КЗпП України, не передбачено можливості укладення між фізичною особою-підприємцем та найманим працівником усного чи письмового договору на стажування та прийняття працівника на стажування. Стажування можуть проходити лише особи, що претендують на посаду державного службовця та державні службовці відповідно до Закону України "Про державну службу". З 01.01.2013 в Україні діє Закон України "Про зайнятість населення", статтею 29 якого передбачено проведення стажування для молоді. Для реалізації цієї статті КМУ затверджена постанова від 16.01.2013 №20 "Про затвердження Порядку укладення договору про стажування студентів вищих та учнів професійно - технічних навчальних закладів на підприємствах, в установах та організаціях і Типової форми договору про стажування студентів вищих та учнів професійно - технічних навчальних закладів на підприємствах, в установах та організаціях". Студенти на виробничу практику до підприємств направляються безпосередньо від навчального закладу на підставі укладеного договору між таким підприємством і навчальним закладом.

За таких обставин, судом першої інстанції вірно встановлено, що трудові відносини ОСОБА_4 із позивачем належним чином не були оформлені. Трудові договори у письмовій формі із особою як найманим працівником відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України не укладені на момент отримання пояснень, та у ході здійснення інспекційного відвідування не укладались. До початку допуску працівника до роботи своєчасно не подано відповідного повідомлення до органів ДФС згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", що підтверджено та встановлено згідно отриманих пояснень та наданих документів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Посилання ж апелянта на те, що в суді першої інстанції вона відмовилася від пояснень, наданих нею 31.08.2018, колегія суддів відхиляє за безпідставністю, оскільки позивачу було роз'яснено право відмовитися від надання таких пояснень у відповідності до ст. 63 Конституції України саме 31.08.2018, яким вона не скористалася, що підтверджується її підписом. При цьому, достовірність змісту інформації, яка наведена у вказаних поясненнях позивачем не заперечується.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що наявні у справі докази, в тому числі пояснення ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_5, свідчать про доведеність факту виконання трудових обов'язків ОСОБА_5 з 20.08.2018 без укладення трудового договору та без повідомлення ДФС України про прийняття працівника на роботу, що вказує на порушення вимог законодавства про працю.

Стосовно ж доводів апелянта про те, що позивач самостійно усунула усі допущені нею порушення, а тому як на час проведення перевірки, так і на момент винесення оскаржуваної постанови, вказаних порушень не існувало, то колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 29 Порядку № 295 заходи про притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що вказує на правомірність притягнення позивача до відповідальності.

Зазначена правова позиція також відображена в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №697/2073/17.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що прийнята відповідачем постанова про накладення штрафу за порушення вимог ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України винесена в межах повноважень, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджують неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального, оскільки направлені виключно на уникнення позивачем відповідальності за порушення законодавства про працю, у зв'язку із чим підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 березня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7