Справа № 2040/6276/18
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 р. Справа № 2040/6276/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018, суддя Сагайдак В.В., 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, повний текст складено 24.10.18 по справі № 2040/6276/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідас"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мідас"(надалі по тексту позивач, ТОВ "Мідас") , звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №1 від 23 липня 2018 року;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №1 від 23 липня 2018 року;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №1 від 23 липня 2018 року;

-визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДФС у Харківській області з проведення виїзної позапланової документальної перевірки ТОВ Мідас і складання акта від 05.07.2018 №2741/20-40-14-21-07 Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Мідас (податковий номер 24347043), з питань правильності визначення повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з: ТОВ Продукт Групп (податковий номер 41445134) за період листопад 2017, ТОВ Продуктова Інноваційна Компанія (податковий номер 41504550) за період січень 2018, ТОВ Юнівест-Інвест (податковий номер 40821979) за період листопад 2016, а також податкових зобов'язань по ланцюгу постачання та придбання, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ за листопад 2016 року, листопад 2017 року та січень 2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №1 від 23 липня 2018 року;

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №1 від 23 липня 2018 року;

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №1 від 23 липня 2018 року

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду, в частині задоволення позовних вимог, таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що висновки зроблені під час перевірки є обґрунтованими та законними, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень -рішень.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в задоволенні скарги.

ОСОБА_3 до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі наказу від 18.06.2018 р. № 4329 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ Мідас (податковий номер 24347043) з питань правильності визначення повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносин з: ТОВ «Продукт Групп» (податковий номер 41445134) за період листопад 2017, TOB «Продуктова Інноваційна Компанія» (податковий номер 41504550) за період січень 2018, TOB «Юнівест-Інвест» (податковий номер 40821979) за період листопад 2016, а також податкових зобовязань по ланцюгу постачання та придбання, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ за листопад 2016 року, листопад 2017 року та січень 2018 року.

За результатами перевірки складено акт від 05.07.2018 №2741/20-40-14-21-07, у висновках якого встановлені порушення ст. 185, ст. 187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, зі змінами та абз. «а» п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.п. і. п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (із змінами і доповненнями) в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту на суму 140609 грн. в тому числі за листопад 2016 року на суму ПДВ 12386 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Юнівест-Інвест» (податковий номер 40821979) за листопад 2017 року на суму 91703 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Продукт Групп» (податковий номер 41445134), за січень 2018 року на суму ПДВ 36520 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Продуктова Інноваційна Компанія» (податковий номер 41504550), що призвело:

- в порушення ст. 185, ст. 187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, зі змінами та доповненнями, внаслідок чого завищено податкові зобов'язання на суму 108879 грн., в тому числі за листопад 2016 в сумі 5138 грн., за листопад 2017 року 91561 грн., за січень 2018 року 12180 грн.;

- до заниження ПДВ до сплати в сумі 7580 грн. в тому числі за листопад 2017 року на

суму 4342 грн., за січень 2018 року на суму 3238 грн.;

- до завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 29824 грн., в тому числі за листопад 2016 року на суму 7882 грн., за січень 2018 року на суму 21942 грн.

Позивачем подано до ГУДФС у Харківській області заперечення на акт перевірки від 19.07.2018 р. вих.№19/07 (т.2, а.с.152).

ГУДФС у Харківській області надано відповідь позивачу на заперечення на акт перевірки від 19.07.2018 р. вих.№19/07 в якій вказано, що заперечення були поданні з порушенням терміну, встановленого ПКУ (т.2, а.с.139).

На підставі вказаних висновків акту перевірки, контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №1 від 23 липня 2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) та за штрафними (фінансовими) санкціями всього на суму 9475 грн. (т.2 а.с.140);

- податкове повідомлення-рішення №1 від 23 липня 2018., яким позивачу зменшено грошові суми податкового зобов'язання для цілей розділу V Податкового Кодексу України у розмірі 108879 грн. та податкового кредиту у розмірі - 103205 грн. у податковому (звітному) періоді до податковим деклараціям за листопад 2016 року, листопад 2017 року та січень 2018 року (т.2 а.с. 141);

- податкове повідомлення-рішення №1 від 23 липня 2018 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість всього у розмірі 29824 грн. (т.2 а.с.145).

Позивач, заперечуючи законність вказаних податкових повідомлень -рішень, звернувся до суду з вказаним позовом про їх скасування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, прийнято рішення за відсутності передбачених законом підстав та при невірному застосуванні норм законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ТОВ «Продукт Групп» (код 41445134), TOB «Продуктова Інноваційна Компанія» (код 41504550), TOB «Юнівест-Інвест» (код 40821979).

Так, між ТОВ Мідас та ТОВ Юнівест-Інвест укладено договір поставки № 2811М від 28.11.2016 року (а.с.47, т.1), між ТОВ Мідас та ТОВ Продукт Групп укладено договір поставки № 24/11/17 від 24.11.2017 року (а.с.107, т.1) та між ТОВ Мідас та ТОВ Продуктова Інноваційна Компанія укладено договір поставки № 23/01/18 від 23.01.2018 року, в яких позивач є Покупцем, а його контрагенти Постачальниками (а.с. 24, т.2).

Згідно умов вказаних договорів Постачальник передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає та оплачує товар виробничо-технічного призначення, загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна якої визначена у Специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій по вказаним договорам поставки, позивачем до матеріалів справи надано:

-специфікації №1 від 28.11.2016 року (а.с. 50, т. 1), №1 від 27.11.2017 року (а.с. 110, т. 1), №1 від 23.01.2018 року (а.с. 27, т. 2); видаткові накладні № 9 від 30.11.2016 р. (а.с. 28, т.1), № 1127/02 від 27.11.2017 р. (а.с. 101, т.1), № 0123/03 від 23.01.2018 р. (а.с. 22, т.2); податкові накладі № 310 від 30.11.2016 року (а.с. 31 т. 1), № 66 від 27.11.2017 року (а.с. 105, т. 1), № 145 від 23.01.2018 року (а.с. 29, т. 2); оборотно-сальдову відомість № 631 за листопад 2016 року (а.с 33-45, т.1);

-товарно-транспортні накладні №30 від 30.11.2016 р. (а.с 29, т.1), №27 від 27.11.2017 р. (а.с 102, т.1) та №08 від 23.10.2018 р., якими підтверджено відправку відповідного товару вказаними контрагентами позивачу (а.с 23, т.2);

-рахунки на оплату № 9 від 30.11.2016 року за яким позивач мав сплатити ТОВ Юнівест-Інвест 74316 грн. за відповідний товар (а.с. 27, т.1), №2711 від 27.11.2017 року (а.с. 100, т.1) за яким позивач мав сплатити ТОВ Продукт Групп 550218 грн. за відповідний товар та №2301 від 23.01.2018 року (а.с. 21, т.2) за якими позивач мав сплатити ТОВ Продуктова Інноваційна Компанія 219120 грн. за відповідний товар згідно умов вказаних вище договорів, специфікацій, видаткових та податкових накладних.

-платіжні доручення № 262 від 05.12.2016 року, якими підтверджено оплату позивачем товару ТОВ Юнівест-Інвест на суму 74316 грн. (а.с. 46, т.1), № 729 від 09.01.2018 року підтверджено оплату позивачем товару ТОВ Продукт Групп на суму 550218 грн. (а.с. 112, т.1) та № 797 від 26.02.2018 року підтверджено оплату позивачем товару ТОВ Продуктова Інноваційна Компанія на суму 219120 грн. на виконання вимог вказаних вище договорів поставки (а.с. 28, т.2);

-копії первинної документації щодо подальшої реалізації придбаного у вказаних контрагентів товару іншім підприємствам, яка підтверджує факт подальшої реалізації товару.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

ОСОБА_3 до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Приписами ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п.198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

ОСОБА_3 до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З акту перевірки вбачається, що аналізом наданих до перевірки первинних документів та наявних баз даних по взаємовідносинах позивача з вказаними підприємствами-постачальниками встановлено відсутність підтвердження фактів (законного джерела) походження товарів (номенклатура придбання постачальником за даними ЄРПН товарів не відповідає номенклатурі поставлених на адресу ТОВ «Мідас» товарів).

Фактично ТОВ «Мідас» притягнуто до відповідальності за порушення ведення власної господарської діяльності його контрагентами - ТОВ Продукт Групп, ТОВ Продуктова Інноваційна Компанія, ТОВ Юнівест-Інвест.

Так, фіскальною службою в акті перевірки зроблений висновок щодо відсутності реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами на підставі даних відносно господарської діяльності контрагентів, які зазначені в податковій інформації, яка отримана від: ГУ ДФС у м. Києві від 13.03.2017 року № 48/26-15-14-04-05 стосовно ТОВ Юнівест-Інвест; ГУ ДФС у Донецькій області від 20.12.2017 року № 001284/05-99-14-12/41445134 стосовно ТОВ Продукт Групп; ГУ ДФС у Донецькій області від 22.02.2018 року № 135/05-99-46-03/41504550 стосовно ТОВ Продуктова Інноваційна Компанія.

Між тим, посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Також, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивачу було відомо про порушення його контрагентів або, що метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди чи здійснення нікчемного правочину.

В акті перевірки вказано, що товарно-транспортна накладна №30 від 30.11.2016 щодо відправки відповідного товару ТОВ Юнівест-Інвест позивачу (а.с 29, т.1), не містить прізвища, ініціалів та посади осіб які здали та прийняли товар.

Стосовно доводів апелянта про дефектність первинних документів слід вказати, що на виконання умов вчинених правочинів і за результатами придбання робіт (послуг) складені відповідні підтверджуючі їх вчинення податкові накладні, видаткові накладні, акти приймання - передачі і надання послуг, наряди - завдання. Вартість отриманих робіт (послуг) позивачем сплачена у повному обсязі, як і податок на додану вартість в їх ціні. Результати цих господарських операцій підтверджуються податковим та бухгалтерським обліком підприємства.

Крім того, щодо недоліків заповнення первинної документації по оформленню господарських операцій, слід зазначити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, або помилки у їх оформленні не можуть слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 27.11.2018 по справі № 5603/11/2070.

Приписами п.п. 14.1.36. п. 14 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Стосовно доводів податкового органу на те, що ТОВ Юнівест-Інвест є учасником проваджень за фактом скоєння злочину, передбаченого статтею 205, 27, 212 Кримінального кодексу України, слід зазначити наступне.

ОСОБА_3 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, на час розгляду справи та на час складання договору поставки та всіх додаткових документів до нього, керівником ТОВ Юнівест-Інвест вказано ОСОБА_4, ПІБ та підпис якої стоїть на всіх документах отриманих від вказаного контрагента позивачем.

Згідно ч. 6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тому, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, інформація щодо контрагента позивача про наявність зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвал в рамках кримінальних проваджень за ознаками кримінальних правопорушень не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

При цьому, на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, а також станом на час розгляду даної справи, вироку щодо контрагента позивача не було, а тому матеріали розслідувань за вказаними кримінальними провадженнями не можуть враховуватись як докази у даній справі, тоді як належним доказом, в даному випадку, могли би бути виключно вироки суду щодо недійсності (нікчемності) правочинів, первинних документів, визначення правомірності формування податкового кредиту та щодо порушення ним податкового законодавства, що набули законної сили, щодо вчинення ними кримінальних правопорушень.

Отже, факт порушення кримінальних справ відносно контрагента позивача не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом.

Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження факту отримання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені виконавцем, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 по справі № 826/6280/13-а, від 20.02.2018 по справі №813/4931/13-а та від 06.02.2018 по справі №802/4940/14.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивачу, як платнику податку було відомо про можливі порушення з боку його контрагентів, а також те, що метою позивача було здійснення господарських операцій з даним підприємством для одержання податкової вигоди.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів щодо недійсності первинних документів, на підставі яких позивачем відображено в бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій з ТОВ «Продукт Групп» (код 41445134), TOB «Продуктова Інноваційна Компанія» (код 41504550), TOB «Юнівест-Інвест» (код 40821979), а тому нарахування позивачу грошових зобов'язань згідно прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень №1 від 23 липня 2018 року, №1 від 23 липня 2018 року, 1 від 23 липня 2018 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

ОСОБА_3 до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_3 до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-2 ст.134 КАС України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до п.п. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано: копія акта прийому -передачі наданих послуг за договором № 05/07-2018 про надання правової допомоги від 05.07.2018, копія чеку від 04.03.2019, копія додаткової угоди б/н по Договору про надання правової допомоги від 04.07.2018.

Як вбачається зі змісту копії вищезазначеної квитанцій, платник ОСОБА_5 здійснив поповнення картки іншого банку у розмірі 11200 грн.

Проте, у вказаній квитанції відсутня інформація щодо призначення платежу, а саме: за яку саме правничу допомогу, в якій справі, та за яким договором сплачено кошти.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не надано належних доказів понесених витрат, пов'язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з чим, заява апелянта в цій частині задоволенню не підлягає.

Не підлягає також перерозподілу сума витрат на правову допомогу понесених позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції, оскільки це питання судом першої інстанції не вирішувалося та відповідно до ст. 252 КАС України є підставою для ухвалення додаткового рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 по справі № 2040/6276/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Постанова складена в повному обсязі 18.03.19.