Справа № 500/2399/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1705/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Гуляка В.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року, ухвалене суддею Мандзій О.П. у м.Тернополі о 12:43, повний текст якого складений 26 грудня 2018 року, у справі № 500/2399/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення комісії з вирішення окремих питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 27.09.2018 №10 про відмову в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, зобов'язати Управління соціальної політики Тернопільської міської ради повторно розглянути заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за наявності обставин, передбачених п.10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченимсім»ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 №250, відповідачем безпідставно при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано факт навчання дітей.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідно до вимог ст.7 Закону №1768-III та п.10 Порядку №250 позивачу не може бути призначена державна соціальна допомога як малозабезпеченій сім'ї, а тому рішення комісії з вирішення окремих питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям №10 від 27.09.2018 є правомірним та відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі (аналогічних заявленим у позовній заяві). Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є багатодітною матір'ю та їй присвоєно почесне звання "Мати-героїня", що підтверджується Посвідченням НОМЕР_2 від 03.03.2006 (а.с.8).

У сім'ї позивача виховуються троє дітей віком до 18 років, які навчаються за денною формою, а саме:

-ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2., навчається у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №24 (а.с.13);

-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається в Тернопільському національному економічному університеті (а.с.12);

-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3., навчається в Тернопільському вищому професійному училищі сфери послуг та туризму (а.с.14).

Враховуючи, що Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" передбачено право позивача на призначення та виплату державної соціальної допомоги, 10 серпня 2018 року ОСОБА_1, звернулась в Управління соціальної політики Тернопільської міської ради за призначенням їй державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї (а.с.29-30).

У своїй заяві від 10.08.2018 позивач просить її розглядати відповідними місцевими органами виконавчої влади/місцевого самоврядування або утвореною ними комісією у зв'язку з тим, що її чоловік - ОСОБА_5 не працює (а.с.30).

22 серпня 2018 року соціальним інспектором Управління соціальної політики Тернопільської міської ради було складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №3621 (а.с.56).

Рішенням комісії з вирішення окремих питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям №10 від 27.09.2018 позивачу відмовлено у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям. Рішення мотивоване тим, що у складі сім'ї ОСОБА_1 є член сім'ї, який не працює, не вчиться, не зареєстрований в службі зайнятості протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (а.с.10).

Розпорядженням Управління соціальної політику Тернопільські міської ради від 28 вересня 2018 року № 676 позивачу відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї оскільки працездатний член сім'ї не працює, не вчиться, не зареєстрований в службі зайнятості протягом трьох місяців що передують місяцю звернення (а.с.58).

Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради листом №1410/13.7 від 28.09.2018 повідомлено позивача про відмову в наданні державної соціальної допомоги (а.с.9).

Позивач, вважаючи відмову Управління соціальної політики Тернопільської міської ради в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім»ям протиправною, звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім'ям.

В розумінні ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» № 1768-III від 01.06.2000 державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї; малозабезпечена сім'я - сім'я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону №1768-ІІІ середньомісячний сукупний дохід сім'ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім'ї з усіх джерел надходжень, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги. До сукупного доходу сім'ї не враховується грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім'ї, які постійно проживають на території України.

Статтею 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» передбачено, що заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім'ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім'ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються: документ, що посвідчує особу; довідка про склад сім'ї, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім'ї, довідка про наявність та розмір земельної частки (паю); довідка встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції.

Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім'ї.

Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз'яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям", врегульовано Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 (далі - Порядок №250).

Відповідно до п.3 Порядку №250 призначення і виплата соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону №1768-III та п.20 Порядку №250 зазначено, що державна соціальна допомога призначається на шість місяців.

Частиною 1 ст.5 Закону №1768-III розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім'ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім'ї.

Середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України, Державного комітету молодіжної політики, спорту і туризму України від 15.11.2001 № 486/202/524/455/3370 на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

Відповідно до п.8 Порядку КМУ №250 соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Згідно з п.9 Порядку №250 рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів.

Згідно з п. 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою КМ України № 250 від 24.02.2003, соціальна допомога не призначається у разі, коли, зокрема, працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, за інвалідами II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги).

За наявності обставин передбачених в абзацах другому-шостому цього пункту, державна соціальна допомога може бути призначена органом соціального захисту населення на підставі рішень районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій у разі, коли: у складі сім'ї є особа з інвалідністю; у малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах І-ІV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років); неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов'язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім'ї. Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.

Аналогічні положення закріпленні у ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» № 1768-III від 01.06.2000.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку оскаржуваного рішення суб»єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Як слідує з рішення комісії з вирішення окремих питань призначення державної соцівальної допомоги малозабезпеченим сім»ям №10 від 27.09.2018, підставою для відмови в призначенні державної допомоги слугувало наявність у складі сім'ї працездатного члена сім'ї, який не працює, не вчиться, не перебувають на обліку в центрі зайнятості протягом трьох місяців до місяця звернення.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

У заяві від 10.08.2018 позивачем власноручно зазначено про те, що її чоловік - ОСОБА_5 не працює (а.с.30).

З трудової книжки ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 слідує, що чоловік позивача 01.07.2016 прийнятий на роботу різноробочим фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, де пропрацював до 31.01.2017 та був звільнений за власним бажанням (а.с.45).

Окрім того, з наяної в матеріалах справи копії довідки Тернопільського міськрайонного центру зайнятості №1005 від 10.08.2018 слідує, що ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) станом на 10.08.2018 в Тернопільському МРЦЗ не перебуває на обліку як безробітний (а.с.49).

З наведеного слідує, що на момент звернення за призначенням державної соціальної допомоги заявником не дотримано відповідних законодавчих вимог, а саме її чоловік, як працездатна особа, не працював протягом трьох місяців, що передували місяцю зверненню за призначенням такої допомоги, що свідчить про правомірність оскаржуваного рішення комісії з вирішення окремих питань призначення державної соцівальної допомоги малозабезпеченим сім»ям №10 від 27.09.2018.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення комісії з вирішення окремих питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 27.09.2018 №10 про відмову в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, зобов'язання Управління соціальної політики Тернопільської міської ради повторно розглянути заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг є необгрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі №500/2399/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. В. Гуляк
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному осязі 18.03.2019.