Справа № 607/25355/18
Суддя: Грицак Р. М.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2019 Справа №607/25355/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Грицака Р.М.

за участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 2 роти батальйону УПП у Тернопільській області ДПП ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 2 роти батальйону УПП у Тернопільській області ДПП ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ВР №167526 від 29.11.2018 року, якою його визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29.11.2018року близько 8.00.год. 57хв. він керував транспортним засобом CHEVROLET CAPTIVA, д.н.з. ВО4075AP по автомобільній дорозі у напрямку м.Львів та на перехресті дороги м.Зборів його було зупинено працівником поліції, вказавши причину зупинки відсутність світла фар. Пояснивши поліцейському, що його автомобіль обладнаний системою автоматичного ввімкнення зовнішнього освітлення, тому коли він починав рух в темну пору доби, світло фар було увімкнене, а на час зупинки спрацювала система автоматичного відключення. Однак поліцейський, з порушенням вимог ст.258 КУпАП, без складання протоколу, виніс оскаржувану постанову. Крім цього працівником поліції невірно визначено правову кваліфікацію порушення ПДР. З цих підстав просить суд постанову скасувати.

07.12.2018року у справі за даним позовом було відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін.

Згідно частини першої, другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

09.01.2019 року від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач вважає оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, винесену уповноваженою посадовою особою, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а тому в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши обставини справи, приходить до наступного висновку:

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №167526 від 29.11.2018 року, ОСОБА_2 29.11.2018року близько 08год. 57хв. керував транспортним засобом CHEVROLET CAPTIVA, д.н.з. ВО4075AP, не увімкнув ближнє світло фар за межами населеного пункту у період з 01 жовтня по 01 травня, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП України.

Вказаною постановою за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно з п.1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих вплів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобовязані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 9.8 Правил дорожнього руху України, під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах, поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, інспектор після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. На підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення вказаного в оскаржуваній постанові, представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено відеозапис з нагрудного відео реєстратора поліцейського, яким зафіксовано, що 29.11.2018року близько 08год. 57хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем CHEVROLET CAPTIVA, д.н.з. ВО4075AP, не увімкнув ближнє світло фар за межами населеного пункту у період з 01 жовтня по 01 травня, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП України.

Працівник поліції після зупинки транспортного засобу, розяснив позивачу причину зупинки та суть вчиненого ним адміністративного правопорушення. Позивачу було розяснено його права, передбачені ст.268 КУпАП, положення статтей 307, 308 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287, 289 КУпАП, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом.

Позивач відповідно до ст.268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу, тому жодним чином не був обмежений у своїх правах, крім того жодних клопотань з сторони позивача не надходило.

Інспектором патрульної поліції встановлена особа правопорушника, ступінь його вини та інші обставини, жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем на місці вчинення правопорушення не надано, постанова винесена згідно ст.258 КУпАП.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП)

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, складена інспектором поліції постанова є належним і допустимим доказом правомірності рішення, дій відповідача по справі, судом не встановлено порушень під час її складання, які були б беззаперечною підставою для її скасування.

Суд критично оцінює, пояснення позивача щодо неправомірних дій з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не представлено, а доводи адміністративного позову обґрунтовані виключно з посиланням на формальні підстави для скасування спірної постанови, проте такі не підтверджені жодним належним і допустимим доказом та не знайшли свого обєктивного підтвердження під час розгляду справи в суді.

Позивачем не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов'язковість використання яких була б встановлена законом.

Разом з тим, право на захист не можна розглядати окремо від інших елементів права на справедливий суд. Так п.3 ст.6 Конвенції передбачає права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (а не лише злочину); оскільки поняття «кримінальне правопорушення» у практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, то відповідно до усталеної практики у справах щодо України, кримінально правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й щодо Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення від 06.09.2005 року у справі «Гурепка проти України», та від 21.10.2010 року у справі «Корнєв проти України»).

ЄСПЛ у справі «Волков проти України» поширив гарантії здійснення справедливого суду, передбачені ст.6 Конвенції, а саме в п. 88 зазначив, що «в контексті першої умови Судові ніщо не заважає назвати «судом» конкретний національний орган, який не входить до судової системи, для цілей встановлення його відповідності критеріям, викладеним у справі «Вільхо Ескелайнен та інші проти Фінляндії». Адміністративний або парламентський орган може вважатися «судом» у матеріально-правовому значені цього терміну, що призведе до можливості застосування статті 6 Конвенції».

Суд наголошує, що враховуючи практику ЄСПЛ, гарантії захисту прав та свобод, передбачені ст. 6 Конвенції, також поширюються на позивача в процесі притягнення його до адміністративної відповідальності адміністративним органом, в даному випадку органами національної поліції.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що «Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні» (рішення у справах «Вайт і Кенеді проти Німеччини» (п.67), «Принц ОСОБА_4 Адам ІІ проти Німеччини (п.45), «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року).

Враховуючи вищенаведені обставини та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що працівник поліції при винесенні постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, відповідно до вимог ст.19 Конституції України, при винесенні оскаржуваної постанови провина особи у вчиненні правопорушення належним чином доведена, позивачем не представлено доказів, які б спростовували вчинення ним вказаного у постанові правопорушення, однак враховуючи конкретні обставини, за яких було вчинено правопорушення, особу порушника, характер вчиненого правопорушення, яким не було створено перешкод іншим учасникам дорожнього руху, вважає, що дане правопорушення слід визнати малозначним.

Відповідно до ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважені вирішувати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно ч.1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та скасовує постанову і закриває справу.

Таким чином, враховуючи малозначність вчиненого правопорушення, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №167526 від 29.11.2018 року, необхідно скасувати та закрити провадження у справі, звільнивши ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись п.п. 1.3, 1.9, 9.2 б, 9.4 ПДР України, ст.ст. 122, 251, 280, 283, 284 КУпАП, ст.ст.1, 8, 9, 20, 77, 205, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 2 роти батальйону УПП у Тернопільській області ДПП ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ВР №167526 від 29.11.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень задовольнити частково.

Постанову ВР №167526 від 29.11.2018 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст. 122 КУпАП провадженням закрити, в силу малозначності діяння звільнити його від стягнення, обмежившись усним зауваженням.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_5