Справа № 240/5218/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 березня 2019 року м. Житомир справа № 240/5218/18
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Копію вищезазначеної ухвали 12 листопада 2018 року було надіслано рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача, що зазначена в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Однак, 11 січня 2019 року рекомендований лист, в якому знаходилась ухвала від 09.11.2018 про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в адміністративній справі № 240/5218/18, повернувся на адресу суду, із зазначенням в довідці Укрпошти причини повернення - "за закінченням терміну зберігання" (а.с.63-65).
Частиною 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Так, застосовуючи принцип аналогії закону, суд зазначає, що відповідно до частини 11 статті 162 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Оскільки поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі № 240/5218/18 повернулось на адресу суду з незалежних від суду причин, суд приходить до висновку, що вищезазначена ухвала вручена відповідачу належним чином.
Разом з тим, станом на дату розгляду справи відповідач свого права на заперечення проти заявлених позовних вимог не реалізував, відзиву на позовну заяву до суду не надавав.
Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року адміністративну справу № 204/5218/18 за позовом Головного управління ДФС у Житомирській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справ на 21 грудня 2018 року о 11:00.
У звязку з неявкою до суду відповідача, щодо якого були відсутні відомості про вручення йому поштового відправлення із судовою повісткою, судове засідання по справі було перенесено на 09 січня 2019 року о 12:30.
09 січня 2019 року до суду зявився представник позивача, в свою чергу відповідач в судове засідання не прибув. Однак, у звязку з тим, що станом на 10:00 09 січня 2019 року на адресу суду не надійшло поштове повідомлення про отримання відповідачем судової повістки, судовий розгляд справи було перенесено на 07 лютого 2019 року о 10:00.
Судове засідання, що було призначено на 07 лютого 2019 року, було перенесено на 10:00 28 лютого 2019 року у звязку з перебування головуючого судді Черняхович І.Е. на лікарняному.
28 лютого 2019 року в судове засідання зявився представник позивача, однак ним було подано заяву про розгляд справи без його участі (а.с.75).
Згідно з ч. 11 ст. 162 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Таким чином, відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час а місце проведення судового розгляду справи до суду 28 лютого 2018 року не зявився, про причини неявки суд не повідомляв.
Пунктом 1 частини 3 статті 205 КАС України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
З огляду на зазначене суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків в Радомишльському відділенні Малинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією реєстраційних даних з інтегрованої картки платника податків з АІС "Податковий блок" (а.с.9).
У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх податкових зобов'язань у неї утворилася заборгованість перед бюджетом, стягнення якої є предметом даного спору.
Згідно із ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
В п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.
Податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п.36.1 ст.36 ПК України).
Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).
Згідно із п.46.1. ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (п.49.1, п.49.2 ст.49 ПК України).
Згідно п.54.1 ст.54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Відносини з приводу нарахування та сплати податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) врегульовані розділом V Податкового кодексу України.
Відповідно до ст. 203 ПК України податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Сума податкового зобовязання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до Радомишльського відділення Малинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області було подано податкові декларації з податку на додану вартість за період з жовтня по листопад 2017 року та за період з лютого по квітень 2018 року, в яких відповідачем було самостійно визначено грошове зобовязання в сумі 3899,00 гривень, а саме:
- декларацію від 20.11.2017 з податку на додану вартість за жовтень 2017 року (а.с.11) на загальну суму податкового зобовязання 368,00 гривень;
- декларацію від 18.12.2017 з податку на додану вартість за листопад 2017 року (а.с.12) на загальну суму податкового зобовязання 795,00 гривень;
- декларацію від 18.03.2018 з податку на додану вартість за лютий 2018 року (а.с.13) на загальну суму податкового зобовязання 955,00 гривень;
- декларацію від 16.04.2018 з податку на додану вартість за березень 2018 року (а.с.14) на загальну суму податкового зобовязання 108,00 гривень;
- декларацію від 20.05.2018 з податку на додану вартість за квітень 2018 року (а.с.15) на загальну суму податкового зобовязання 1673,00 гривень.
При цьому, п.п. 54.3.2 та 54.3.3 п.54.3. ст. 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках або якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з п. 58.1 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених п.п. 54.3.1, п.п.54.3.2, п.п.54.3.4, п.п.54.3.5, п.п.54.3.6 п.54.3 ст. 54 цього Кодексу - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно з п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Відповідно до п. 126.1. ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Судом встановлено, що контролюючим органом відповідно до акту перевірки від 01.02.2018 № 178/06-30-53-13-08/НОМЕР_1 та на підставі ст. 126 ПК України було прийнято податкове повідомлення-рішення від 01 лютого 2018 року № НОМЕР_2, яким за затримку сплати грошового зобовязання було застосовано до ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 30,30 гривень (а.с.17).
Крім того, відповідно до акту перевірки від 01.02.2018 № 178/06-30-53-13-08/НОМЕР_1 та на підставі ст. 126 ПК України контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 01 лютого 2018 року № НОМЕР_3, яким за затримку сплати грошового зобовязання до ФОП ОСОБА_1П було застосовано штраф у розмірі 200,00 гривень (а.с.18).
Вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному та/чи судовому порядку не оскаржувалось, а отже є узгодженим. Доказів іншого відповідачем не надано.
Згідно з пп. 129.1.1 п. 129.1 ст.129 ПК України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.
На суми грошового зобов'язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України, та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов'язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Відповідно до ст.129 ФОП ОСОБА_1 було нараховано пеню з податку на додану вартість в розмірі 455,51, що підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунками з АІС «Податковий блок» (а.с.19-21).
Відповідно до п.176.1 ст.176 ПК України одним із обов'язків платника податків є обов'язок своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов'язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до п.п.14.1.156. п.14.1. ст.14 ПК України податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно із п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковим боргом визнається сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості з акцизного податку суд зазначає наступне.
Підпунктом 212.1.11. пункту 212.1 статті 212 ПК України визначено, що платником акцизного податку є особа - субєкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.
Згідно з п.217.1. с. 217 ПК України суми податку, що підлягають сплаті, з підакцизних товарів (продукції), вироблених на митній території України, а також реалізованих субєктами господарювання роздрібної торгівлі, визначаються платником податку самостійно, виходячи з об'єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку, що діють на дату виникнення податкових зобов'язань.
Відповідно до п. 223.2. ст. 223 ПК України платники податку, визначені пунктом 212.1 статті 212 цього Кодексу (крім імпортерів підакцизних товарів, зазначених у підпунктах 215.3.4, 215.3.5, 215.3.5-1, 215.3.5-2, 215.3.6, 215.3.7, 215.3.8 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу), подають щомісяця не пізніше 20 числа наступного звітного (податкового) періоду контролюючому органу за місцем реєстрації декларацію з акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до Радомишльського відділення Малинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області було подано податкові декларації з акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на додану вартість за період з лютого по серпень 2018 року, в яких відповідачем було самостійно визначено грошове зобовязання в сумі 2823,00 гривень, а саме:
- декларацію від 10.03.2018 з акцизного податку за лютий 2018 року (а.с.22-24) на загальну суму податкового зобовязання 411,00 гривень;
- декларацію від 14.04.2018 з акцизного податку за березень 2018 року (а.с.25-27) на загальну суму податкового зобовязання 426,00 гривень;
- декларацію від 15.05.2018 з акцизного податку за квітень 2018 року (а.с.28-30) на загальну суму податкового зобовязання 445,00 гривень;
- декларацію від 19.06.2018 з акцизного податку за травень 2018 року (а.с.31-33) на загальну суму податкового зобовязання 401,00 гривень;
- декларацію від 12.07.2018 з акцизного податку за червень 2018 року (а.с.34-36) на загальну суму податкового зобовязання 378,00 гривень;
- декларацію від 10.08.2018 з акцизного податку за липень 2018 року (а.с.37-39) на загальну суму податкового зобовязання 374,00 гривень;
- декларацію від 14.09.2018 з акцизного податку за серпень 2018 року (а.с.40-42) на загальну суму податкового зобовязання 388,00 гривень.
Грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків не підлягає оскарженню (п. 56.11 ст. 56 ПК України).
Водночас, самостійно визначене відповідачем грошове зобовязання з акцизного податку за період з лютого по серпень 2018 року в сумі 2823,00 гривень ФОП ОСОБА_1 сплачено не було.
Судом встановлено, що контролюючим органом відповідно до акту перевірки від 01.02.2018 № 178/06-30-53-13-08/НОМЕР_1 та на підставі ст. 126 ПК України було прийнято податкове повідомлення-рішення від 01 лютого 2018 року № НОМЕР_4, яким за затримку сплати грошового зобовязання було застосовано до ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 367,34 гривень (а.с.43). Залишок несплаченої суми штрафу становить 220,82 гривень.
Крім того, на підставі п.п. 129.1.3. п. 129.1. ст. 129 ПК України позивачем було здійснено нарахування ФОП ОСОБА_1 пені з акцизного податку в сумі 81,08 гривень (а.с.19-21).
Таким чином, загальний розмір податкового зобовязання відповідача з акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в загальному розмірі 3124,90 грн. (з яких 2823,00 грн. - основний платіж, 220,82 грн. - штрафна санкція та 81,08 грн. пеня).
У визначені законом строки податкове зобов'язання з акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в загальному розмірі 3124,90 грн., відповідачем не сплачені, а тому у відповідності до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України вони вважаються сумою податкового боргу.
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.1 ст.59 ПК України).
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п.59.5 ст.59 ПК України).
Як встановлено судом, позивачем на виконання вимог п.59.1 ст.59 ПК України надіслано відповідачу податкову вимогу форми "Ф" від 26.07.2017 №2620-17,однак податковий борг за нею, на момент виникнення вищевказаних податкових зобов'язань, відповідач не сплатив, а тому податкова вимога на змінену суму податкового боргу додатково відповідачу не надсилалась (а.с. 45).
Податковий борг відповідача підтверджується зведеним розрахунком сум податкового боргу, які не були задоволені боржником протягом строку встановленого для їх погашення (а.с.8).
Таким чином, судом встановлено, що передбачені чинним законодавством заходи не привели до погашення податкового боргу. Сума податкового боргу в добровільному порядку відповідачем не сплачена. Оскільки встановлено порушення відповідачем вищезазначених норм Податкового кодексу України, суд визнає, що податковий борг виник саме внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов'язання.
Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п. 87.1. ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Згідно з п. 87.11. ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.
Відповідно до п. 95.1 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявлена до стягнення сума є узгодженою і являється податковим боргом відповідача перед бюджетом, який ним не сплачено та підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи положення до ч. 2 ст. 139 КАС України та відсутність судових витрат суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович