Справа № 221/247/19
Суддя: Безрук Т. В.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 221/247/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора патрульної поліції Донецької області ОСОБА_2 про про накладення адміністративного стягнення за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ст.125 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що згідно постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, він, 08.01.2019 року рухався трасою Н-20 Словянськ- Донецьк-Маріуполь, буд.220 поза населеним пунктом транспортним засобом ЗАЗ ТF6940 д/н НОМЕР_1, у якому було вимкнено денні ходові вогні та ближнє світло фар, чим порушив п.9.8 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.125 КУпАП, а також не мав при собі полісу обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Позивач вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона не відповідає фактичним обставинам справи. Вказував, що він рухався в межах населеного пункту, м.Маріуполя, що надавало йому право не включати денні ходові вогні або ближнє світло, полісу обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів він не мав.

Справу розглянуто з порушенням вимог Кодексу про адміністративне правопорушення: розглянуто на місці зупинення транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення (у даному випадку за місцем розташування Управління патрульної поліції Донецької області); порушено його права (не було надано часу для пошуку адвоката та ознайомлення з матеріалами справи); працівник патрульної поліції виніс постанову без урахування обставин, що помякшують або обтяжують відповідальність, ступеню його вини, тощо; не було дотримано порядку розгляду справи, передбаченого ст.278 КУпАП

Через винесення постанови з порушенням норм законодавства України просив її скасувати.

Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав відзив на позов, у якому вказував, що постанову винесено у відповідності з вимогами законодавства. 08.01.2019 року поліцейським роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 на 220 км траси Н-20 близько 15.13 год. було помічено транспортний засіб, що рухався поза межами населеного пункту, на якому не були увімкнуті денні ходові вогні чи ближнє світло фар, що суперечило вимогам п.9.8. ПДР України, тому автомобіль було зупинено.

Після зупинки транспортного засобу інспектор поліції підійшов до позивача, представився, повідомив, за які порушення зупинено транспортний засіб та запропонував предявити документи, передбачені п.2.1 ПДР України: посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач надав посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, а страхового полісу при собі не мав. Під час ухвалення постанови та, вирішуючи питання про розмір накладеного стягнення, інспектор поліції зясував усі обставини, що підлягають зясуванню під час розгляду справи, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно, повно та обєктивно дослідив усі обставини справи та, керуючись законом та правосвідомістю, дотримуючись вимог законодавства та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», встановивши факт вчинення позивачем правопорушення, розяснив права особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та виніс на місці вчинення правопорушення постанову відносно позивача про притягнення його адмінвідповідальності за ст.125, ч.1 ст.126 КУпАП, з урахуванням ст.ст.33, 36 КУпАП, якою на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., тому вважає дії інспектора законними, а постанову в частині притягнення до адмінвідповідальності за ст.125 КУпАП обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог щодо неправомірності дій в частині визнання винуватим за ст. 126 КУпАП пояснив, що інспектор поліції діяв в межах повноважень, відповідно до закону. Позивач, як водій транспортного засобу, відповідно до вимог ПДР України та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючи транспортним засобом, повинен мати при собі посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та предявити документи на вимогу працівників поліції. Вимог законодавства позивач не виконав, страхового полісу при собі не мав, на підставі чого його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Вважаючи дії інспектора поліції законними, а постанову обґрунтованою, просив у позові відмовити, справу розглянути без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд встановив, що 08.01.2019 року ОСОБА_1 рухався трасою Н-20 Словянськ- Донецьк-Маріуполь, буд.220 поза населеним пунктом транспортним засобом ЗАЗ ТF6940 д/н НОМЕР_1, на якому було вимкнено денні ходові вогні або ближнє світло фар, чим порушив п.9.8 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.125 КУпАП, а також не мав при собі полісу обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою настання адміністративної відповідальності.

Стаття 125 КУпАП передбачає відповідальність за скоєння інших порушень правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку, у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, обов'язок доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП, обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним з принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість врахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення. У разі відсутності в постанові посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначених ст.251 КУпАП), які, у відповідності до статті 252 цього Кодексу, повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів у подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Крім того, статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Висновком ОСОБА_3 при Вищому адміністративному суді України та рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015р. № 5-рп/2015 у справі 1-11/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ОСОБА_3 України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

У постанові інспектора поліції стосовно позивача відсутні обгрунтування та не наведені докази скоєння ним правопорушень.

Окрім того, згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями обєктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

За таких обставин суд вважає, що постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.126, ст.125 КУпАП винесено з порушенням вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що дії поліцейського при складанні постанови відносно позивача є протиправними, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, тому підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 241-247, 250 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії НК №641384 від 08.01.2019 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125,126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18 березня 2019 року.

Суддя Т.В.Безрук