Справа № 344/14535/18
Суддя: Татарінова О. А.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/261/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора сержанта поліції УПП у м. Києві 4 батальйону, 1 роти ОСОБА_2, інспектора поліції УПП у м. Києві ОСОБА_3, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора сержанта поліції УПП у м. Києві 4 батальйону, 1 роти ОСОБА_2, інспектора поліції УПП у м. Києві ОСОБА_3, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Мотивував тим, що 04 вересня 2018 року поліцейським УПП у м. Києві, інспектором поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серія ЕАВ № 578362 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425грн. Відповідно до змісту постанови, позивач керував транспортним засобом без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифікату «Зелена Карта»). Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки в копії постанови зазначено, що дану справу виніс інспектор УПП у м. Києві ОСОБА_2, хоча по факту з позивачем спілкувався інспектор Крюєв Д.А., доказом чого є відеозапис, долучений до матеріалів позову. Тобто рішення по справі винесла одна посадова особа, яка не перебувала на місці розгляду адміністративної справи, а справу вела інша посадова особа. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу поліцейський ОСОБА_4 не ознайомив позивача та не надав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. ОСОБА_4 того, поліцейський ОСОБА_4 проігнорував спроби позивача подати клопотання, скористатись своїми правами. Після висловлення звинувачень поліцейський ОСОБА_4 намагався піти до свого патрульного автомобіля, де хотів винести постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями поліцейський ОСОБА_4 грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП. ОСОБА_4 того, позивач зазначає, що була порушена процедура розгляду адміністративної справи, також відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 126 КУпАП. Позивач вказав, що під час керування транспортним засобом він мав усі необхідні документи, передбачені п. 2.1. ПДР України. За наведених обставин позивач просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

В судове засідання відповідачі не зявилися, відзив на адміністративний позов до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 126 КупАП.

Положеннями ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З постанови серії ЕАВ № 578362 від 04.09.2018 року в справі про адміністративне правопорушення вбачається, що 04.09.2018 року о 21год. 49хв. за адресою: Семиполки, Київське Шосе 193А км водій керував транспортним засобом без поліса обовязкового страхування, чим порушив п. 2.1. ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с. 22).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР.

Відповідно до п.1.1 ПДР - ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Розділом ІІ Правил визначено обов'язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Згідно пп. «ґ» п.2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Приписами пп. «а» п.2.4 розділу 2 ПДР визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1 (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Згідно статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. Відтак, чинним законодавством встановлено безумовний обов'язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особою, яка керує ним, мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Положеннями статті 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що працівники поліції вправі здійснювати контроль за наявністю у водія поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів як при складенні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, так і при зупинці транспортного засобу за наявності для того законних підстав.

Позивач зазначає, що під час керування транспортним засобом він мав усі необхідні документи, передбачені п. 2.1. ПДР України та додав копію полісу

Відповідно до п.1.8 та п.1.11 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, а страховий сертифікат "Зелена картка" страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті.

Як видно з відеозапису, наданого позивача, підставою для зупинки транспортного засобу стало порушення п.11 ПДР. Існування вказаних обставин зумовило виникнення в інспектора права на реалізацію повноважень вимагати у позивача пред'явлення документів, які водій зобов'язаний мати відповідно до частини 2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух».

Відтак, суд вважає, що у інспектора поліції були наявні достатні підстави для зупинення транспортного засобу, на якому рухався позивач, що в свою чергу зумовило виникнення в нього права на реалізацію повноважень вимагати в нього пред'явлення полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 коментованої статті, є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об'єктивна сторона правопорушення - це формальний склад керування транспортними засобами особами, які не мають права керування цими засобами; передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування; керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліс (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Суб'єктивна сторона правопорушень, передбачених коментованою статтею, є вина у формі прямого умислу. Суб'єктами правопорушень, є особи, які здійснюють керування транспортними засобами.

При цьому, важливо наголосити, що відеозаписом підтверджено, що сам позивач не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Після чого працівник УПП перевірив у базі Моторно-транспортного бюро наявність полісу та зазначив позивачу, що в базі відсутні дані про страхування автомобіля.

ОСОБА_4 цього, в силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється: 1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті; 2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. 3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Таким чином під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, в тому числі, передбаченого статтею 126КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Окрім цього, рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015р. у справі № 5-рп/2015 визначено, що положення ч.1 ст.276 КУпАП України, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, зміни законодавства, якими надано уповноваженим особам Національної поліції право не складати протоколи про адміністративні правопорушення та виносити постанови по справах про адміністративні правопорушення на місці вчинення порушень, мали місце після винесення вищевказаного рішення Конституційного Суду України. Зокрема, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» був прийнятий 14.07.2015 та вступив в дію з 08.08.2015.

На реалізацію положень наведеного Закону наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

За таких умов висновки рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. у справі № 5-рп/2015 слід застосовувати із врахуванням законодавчих змін, які відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху після 26.05.2015. Звідси, уповноваженим органам та посадовим особам надана законом можливість розглядати справи про адміністративні правопорушення та складати постанови по них на місці вчинення правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

Також слід зазначити, що з відеозапису, наданого позивачем, вбачається, що позивачу було надано право подати клопотання та надано право на участь адвоката. Однак, позивач зателефонував адвокату, який повідомив, що знаходиться у Львові та не може прибути на розгляд адміністративної справи, а тому доводи щодо порушення процедури розгляду є безпідставними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем з урахуванням принципу «раціонального сумніву» доведено правові підстави для реалізації наданих йому повноважень, аналогічно цьому в справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до ч.2 ст.90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв'язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача.

Перед судом не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов'язковість використання яких була б встановлена законом, відхилення клопотання про надання позивачу можливості скористатись правовою допомогою.

Позивач в позові вказав, що що під час керування транспортним засобом він мав усі необхідні документи, передбачені п. 2.1. ПДР України, однак долучений позивачем поліс обов»язкового страхування цивільно- правової відповідальності ( а.с.47) не розповсюджуються на територію України.

Також, посилання, що постанову виніс інспектор УПП у м. Києві ОСОБА_2, хоча по факту з позивачем спілкувався інспектор Крюєв Д.А., не може бути єдиною підставою для скасування постанови, оскільки факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджений. ОСОБА_4 того, при розгляді були присутні 4 інспектори УПП, що не виключає можливість встановлення відсутності полісу саме інспектором Новіком А.А. та його права на притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9 КАС України, ст. ст. 280, 288, 289, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до інспектора сержанта поліції УПП у м. Києві 4 батальйону, 1 роти ОСОБА_2, інспектора поліції УПП у м. Києві ОСОБА_3, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя О.А. Татарінова