Справа № 360/3385/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №360/3385/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника відповідача - Татарінової О.В., діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 360/3385/18 (головуючий суддя І інстанції Пляшкова К.О.), складеного в повному обсязі 22 листопада 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року на суму 19 650,64 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року на суму 19 650,64 грн. на його картковий рахунок (а.с. 3-7).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року відмовлено у задоволені клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду (а.с. 118-119).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року у загальній сумі 19650,64 грн. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_2 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року у загальній сумі 19650,64 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов'язкових платежів, шляхом перерахування на картковий рахунок ОСОБА_2, відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України" (отримувач: ОСОБА_2, номер рахунку: НОМЕР_2, Банк: Луганське обласне управління, МФО: 304665, РНОКПП НОМЕР_1) (а.с. 120-125).

Не погодившись з судовим рішенням, Головного управління Національної поліції в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 360/3385/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції не є щомісячною, не має постійного характеру, відтак її не можна віднести до складової грошового забезпечення позивача.

Зазначив, що спірна винагорода може бути виплачена тільки за час фактичної участі військовослужбовця, осіб рядового і начальницького складу у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, звільненні таких об'єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безпосередньо участі позивача у проведенні антитерористичної операції, при цьому відсутні і будь-які розпорядчі документи, які б свідчили про виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції у спірний період.

Довідка ГУНП в Луганській області від 02 травня 2018 року № А-12700 та накази першого заступника керівника АТЦ при СБУ від 18 грудня 2014 року № 103, від 17 листопада 2015 року № 321, від 07 грудня 2015 року № 341 та від 13 квітня 2018 року № 103 дск не є доказами безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, а лише підтверджують можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції.

Вказаний у довідці період часу є загальним періодом, що визначає лише можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 805/2527/17-а.

Виконання службових обов'язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов'язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції. Апелянт посилається на правову позицію висловлену Верховним Судом у постанові від 03 серпня 2018 року у справі № 805/1751/15-а (а.с. 132-150).

Представник відповідача в судовому засідання надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 07 листопада 2015 року по 03 квітня 2018 року проходив службу на посадах заступника начальника відділу у складі управління УКП ГУНП в Луганській області, заступника начальника відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку ГУНП в Луганській області, що підтверджено довідкою про проходження служби в органах внутрішніх справ, виданою начальником Управління кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області 31 жовтня 2018 року (а.с. 56).

Згідно з копіями витягів із наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 07 грудня 2015 року № 341 та від 13 квітня 2018 року № 103дск підполковник поліції ОСОБА_2 у період з 07 листопада 2015 року по 03 квітня 2018 року перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань (а.с. 50-52, 53-54).

На підставі вищевказаних наказів ГУНП в Луганській області видано позивачу довідку від 02 травня 2018 року № А-12700 про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України про те, що він дійсно в період, зокрема, з 07 листопада 2015 року по 03 квітня 2018 року безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області (а.с. 13).

Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 05 вересня 2018 року № 809/111/22-2018 про доходи позивача за період з 07 листопада 2015 року по квітень 2018 року (а.с. 15) у межах спірних правовідносин позивачу за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року нараховано грошове забезпечення:

- за листопад 2015 року в сумі 6289,92 грн., у тому числі: посадовий оклад - 2400,00 грн., оклад за спеціальним званням - 1760,00 грн., вислуга років - 1456,00 грн., премія 673,92 грн.;

- за грудень 2015 року в сумі 7862,40 грн., у тому числі: посадовий оклад - 3000,00 грн., оклад за спеціальним званням - 2200,00 грн., вислуга років - 1820,00 грн., премія 842,40 грн.;

- за січень 2016 року в сумі 7862,40 грн., у тому числі: посадовий оклад - 3000,00 грн., оклад за спеціальним званням - 2200,00 грн., вислуга років - 1820,00 грн., премія 842,40 грн.

Також за даними вказаної довідки встановлено, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період позивачу не нараховувалась.

Дослідженням витягів з наказів ГУНП в Луганській області від 29 грудня 2015 року № 302, від 04 січня 2016 року № 7, від 05 січня 2016 року № 16 про виконання вимог бойового розпорядження ОТУ «Луганськ» встановлено, що позивач у складі групи співробітників УКП (УКР) ГУНП в Луганській області у грудні 2015 року, січні 2016 року залучався до виконань бойових розпоряджень оперативно-тактичного угруповання «Луганськ» (а.с. 16, 17, 18).

Також, позивача нагороджено відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції» згідно з Указом Президента України від 17 лютого 2016 року № 53/206 (а.с. 19).

Спірним питанням у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачу відповідачем неправомірно не нараховане та не виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Для врегулювання спірних відносин необхідно застосувати Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIІI "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580), постанову Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" (далі - Постанова № 24), яка діяла до 21 січня 2016 року, постанову Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988) та наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", який діяв до 13 грудня 2016 року (далі - Наказ № 499).

Пунктом 1 Постанови № 24 встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров'я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Оскільки наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" набрав чинності 27 травня 2016 року, до спірних правовідносин слід застосувати норми Наказу № 499.

Пунктом 3 Наказу № 499, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (аналогічні за змістом положення містяться в пункті 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, який набрав чинності 27 травня 2016 року (далі - Порядок № 260).

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою Наказом № 499, зокрема, визначено, що:

- при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата (підпункт 1.7);

- грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право (підпункт 1.12).

Аналогічні за змістом положення містяться в пунктах 9, 11 Порядку № 260.

Відповідно до змісту пункту 1 Постанови № 24 винагорода повинна нараховуватись виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинна становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання відповідача, викладені в апеляційній скарзі, на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" та наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" регламентувався порядок виплати винагороди за участь в антитерористичній операції міліціонерам, який не поширюється на поліцейських, з огляду на наступне.

Правоохоронні органи - державні органи, що на підставі законодавства держави здійснюють правоохоронну (правозастосовну та правозахисну) діяльність.

Діяльність правоохоронних органів спрямована на забезпечення законності і правопорядку, захист прав та інтересів громадян, соціальних груп, суспільства і держави, попередження, припинення правопорушень, застосування державного примусу або заходів громадського впливу до осіб, які порушили закон та правопорядок.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 580 Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За приписами статті 2 Закону № 580 завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Отже, Національна поліція є правоохоронним органом. Постановою № 24 визначено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції особам рядового та начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у відсотках місячного грошового забезпечення

Відповідно до наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 07 грудня 2015 року № 341, від 13 квітня 2018 року № 103дск з метою виконання службових (бойових) завдань позивач залучений та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення в період, зокрема з 07 листопада 2015 року по 03 квітня 2018 року (а.с. 50-52, 53-54).

Довідкою від 02 травня 2018 року № А-12700 ГУНП в Луганській області підтвердило, що позивач дійсно в період з 07 листопада 2015 по 03 квітня 2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області (а.с. 13).

Зазначеним спростовуються твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, за яку Постановою № 24 встановлено виплату грошової винагороди.

При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 812/889/17 (номер рішення в ЄДРСР 75424718) та від 23 жовтня 2018 року у справі № 812/927/16 (номер рішення в ЄДРСР 77361137), від 14 лютого 2019 року у справі № 812/861/17 , від 06 березня 2019 року у справі № 812/1424/16 згідно з якими доказами безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції вказані як накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України, так і довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, видані на підставі відповідних наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України.

З урахуванням такої правової позиції Верховного Суду, суд вважає, що накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України, якими підтверджено періоди включення позивача до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганській області, забезпеченні її проведення, та, відповідно, довідка про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, складена відповідачем на підставі таких наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України, є належними та достатніми доказами безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, що дають право на отримання винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

При цьому, суд вважає, що такі накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України, як докази безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, не потребують додаткового підтвердження іншими доказами, зокрема й наказами ГУНП в Луганської області про залучення співробітників до виконання завдань із забезпечення охорони громадського порядку на блокпостах тощо, як про це зазначає представник відповідача у відзиві на позов.

З огляду на вищевикладене, суд вважає твердження представника відповідача/апелянта, що накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України не є належними доказами безпосередньої участі позивача у антитерористичній операції, безпідставними.

Позивач у період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року період у відпустці та на лікарняному не перебував, що підтверджено довідкою ГУНП в Луганській області від 05 вересня 2018 року № 3258/111/19-2018 (а.с. 20) та довідкою ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» від 22 серпня 2018 року № 33/33-469 (а.с. 21).

Відтак, винагорода за участь в антитерористичної операції позивачу повинна виплачуватися за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року.

Отже, позивачу відповідачем неправомірно ненараховано та не виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за вищевказаний періоду розмірі 19 650,64 грн.:

з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року - 6 289,92 грн.;

грудень 2015 року - 7862,40 грн.;

січень 2016 року - 5498,32 грн., у тому числі з 01 січня 2016 року по 20 січня 2016 - 5 072,51 грн. (7862,40 грн / 31 день х 20 днів); з 21 січня 2016 року по 31 січня 2016 року - 425,81 грн. (1200,00 грн / 31 день х 11 днів з часу набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року № 18 « Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» та Інструкції № 259 про розміри та умови виплати винагороди), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов'язкових платежів.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розрахунку розміру винагороди за безпосередню участь в АТО позивача та стягнення з відповідача спірної суми та не бере до уваги розрахунок апелянта, який вважає доведеним тільки три дні безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції в грудні та січні 2015-2016 роках, оскільки з лютого 2016 року позивачу постійно нараховувалась та виплачувалась така нагорода без додаткових підтверджень його участі АТО.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання апелянта на висновки Верховного Суду, в зазначених в апеляції справах, спростовуються також рішеннями Верховного Суду у справах за аналогічними обставинами, прийнятими пізніше в 2019 році.

Що стосується строків звернення до суду з позовними вимогами, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта про його місячний термін с наступних підстав.

Апелянт зазначає, що винагорода за безпосередню участь в АТО не входить до складу грошового забезпечення, яке отримував позивач під час проходження служби в поліції, а є окремою державною соціальною підтримкою( а.с.138)

До зазначеного висновку прийшов також Верховний суд в постанові від 30.01.2019 року в справі № 805/4523/16-а, зазначивши що грошова винагорода за участь в АТО не носить систематичний характер, а має тимчасовий характер, залежить від певних обставин, а виплата не є щомісячною.

У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно .

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Непоширення КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці( грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу( зокрема, затримку виплати грошового забезпечення, допомоги та інші, які не є складовими заробітної плати( грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України .

Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної суми заробітної плати не обмежено будь яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 360/3385/18 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 13 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова