Справа № 420/6355/18
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6355/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Орленко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання бездіяльності Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області протиправною щодо залишення заяви ОСОБА_1 від 26.09.2018р. без розгляду та зобов'язання Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області розглянути заяву від 26.09.2018р. з урахуванням обставин, встановлених судом, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 14.01.2019р. (а.с.29-32).

Ухвалою суду від 25.01.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що 26.09.2018р. вона звернулась до Нерубайської сільської ради із заявою про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак рішення по заяві від 26.09.2018р. не отримала. Позивач пояснила, що Нерубайська сільська рада, залишаючи заяву від 26.09.2018р. без розгляду, порушила її право власності на землю, гарантоване Конституцією України. При цьому, позивач зазначила, що 14.07.2018р. вона звернулась до Нерубайської сільської ради із запитом на інформацію щодо вільних земельних ділянок на території Нерубайської сільської ради Біляївського району, які можуть бути використані для будівництва та обслуговування житлових будинків, однак запитувана інформація надана не була. У зв'язку з викладеним, та керуючись Конституцією України, ОСОБА_2 України «Про звернення громадян», Земельним кодексом, постановою Пленуму ВАСУ №10 від 29.09.2016р., ОСОБА_2 України «Про місцеве самоврядування», позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач повідомлялась про день та час слухання справи, однак у судове засідання її представник не з'явився. 22.02.2019р. до суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в прохальній частині якої позивач просить відкласти розгляд справи до вирішення права позивача скористатись правничою допомогою, або у разі неможливості реалізації вищезазначеного права, розглянути справу за відсутності позивача.

20.02.2019р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов у якому зазначено, що Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області вважає що позов не підлягає задоволенню, оскільки заява ОСОБА_1 від 26.09.2018р. була розглянута, що підтверджується рішенням Нерубайської сільської ради №559-VII від 24.10.2018р. Так, представник відповідача пояснив, що ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні її заяви від 26.09.2018р. на підставі ст.118 Земемльного кодексу України. У зв'язку з викладеним та посилаючись на те, що заява позивача була розглянута, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

27.02.2019р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач наголосила, що жодних рішень вона не отримувала, а відповідач не надав доказів надсилання зазначеного рішення Нерубайської сільської ради №559-VII від 24.10.2018р., що, на думку ОСОБА_1, доводить порушення відповідачем ОСОБА_2 України «Про звернення громадян». Крім того, позивач зазначала, що відповідач не надав відповідь чи заперечення на те, що Нерубайською сільською радою не надано запитувану позивачем від 14.07.2018р. інформацію щодо вільних земельних ділянок на території Нерубайської сільської ради Біляївського району. Водночас позивач послалась на те, що порушення Нерубайською сільською радою діючого законодавства України, стало підставою для прийняття рішення Нерубайської сільської ради №559-VII від 24.10.2018р., котрим ОСОБА_1 було відмовлено у виділенні земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Нерубайської сільської ради із заявою від 26.09.2018р. про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.11).

24.10.2018р. Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області прийнято рішення №559-VII «Про надання дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, дачного будівництва, індивідуального гаражного будівництва, нежитлових будівель, передачу в оренду» (а.с.49). Згідно п.3 рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №559-VII від 24.10.2018р.,розглянувши заяви громадян про надання дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, дачного будівництва, індивідуального гаражного будівництва, нежитлових будівель, передачу в оренду, Нерубайська сільська рада відмовила громадянам, зазначеним у п.1, додатку 2 до рішення згідно ст.118 Земельного кодексу України, а саме: не зазначено місце розташування земельної ділянки. Відповідно до додатку 2 зазначеного рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, зокрема, ОСОБА_1 відмовлено у виділенні земельної ділянки (а.с.52).

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 38 Земельного кодексу України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Як вбачається з ч. 1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 3, 14 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Під час з'ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №559-VII від 24.10.2018р. відмовлено, зокрема, ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, у зв'язку з незазначенням місця розташування земельної ділянки.

Таким чином, заява ОСОБА_1 від 26.09.2018р. про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку була розглянута та вирішена Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області у встановлений Земельним кодексом України місячний строк.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на ненадання Нерубайською сількою радою запитуваної нею інформації щодо вільних земельних ділянок у запиті від 14.07.2018р., оскільки вказані обставини не відносяться до предмету позову про визнання протиправною бездіяльності Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області щодо залишення заяви ОСОБА_1 від 26.09.2018р. без розгляду, а отримана від відповідача відмова у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26.09.2018р. не оскаржується у межах розгляду цієї справи.

Враховуючи викладене та те, що Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області розглянуто та вирішено заяву ОСОБА_1 від 26.09.2018р., суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області протиправною щодо залишення заяви ОСОБА_1 від 26.09.2018р. без розгляду та зобов'язання Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області розглянути заяву від 26.09.2018р. з урахуванням обставин, встановлених судом, є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 15.03.2019р.

Суддя К.О. Танцюра

.