Справа № 0440/7046/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 березня 2019 року Справа № 0440/7046/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю сторін: позивача ОСОБА_3
представника позивача представника відповідачаОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро заяву ОСОБА_3 про поновлення пропущеного процесуального строку по справі № 0440/7046/18 за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровської міської ради, у якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії субєкта владних повноважень -Дніпровської міської ради () в частині відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі вулиці Заслоновій, буд.22;

зобовязати Дніпровську міську раду Дніпропетровської області розглянути з дотриманням законодавства України повторно питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі вулиці Заслоновій, запросивши на засідання особисто ОСОБА_3;

стягнути з Дніпровської міської ради Дніпропетровської області моральну шкоду у розмірі 1 000 000, 00 грн. на користь ОСОБА_3

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2018р. справу передано на розгляд судді Барановському Р.А.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2018р. відкрито провадження по справі №0440/7046/18.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. адміністративний позов після відкриття провадження залишено без руху.

Встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви до 02.01.2019р. шляхом надання до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним позовом із зазначенням підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об'єктивно перешкоджали позивачеві звернутись до суду з адміністративним позовом, зокрема, у період з 20.02.2016р. по 17.09.2018р.

28 грудня 2018 року позивачем подана заява про поновлення строку подачі позову. В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_3 зазначила, що є інвалідом 2 групи загального захворювання. Отримавши у листопаді 2015 року листа про відмову у виділенні земельної ділянки, перебувала у пригніченому стані, її здоров'я погіршилося, їй потрібен був час для відновлення працездатності та осмислення подальших дій. Позивач хворіла, перебувала на стаціонарному лікуванні. Вважала, що у діях Дніпропетровської міської ради є складова корупційних схем. Тому першим її кроком було звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Кримінальну справу неодноразово відкривали та закривали. Позивач постійно боролася з тим, щоб винних у корупційних земельних схемах притягнули до кримінальної відповідальності. Зверталася із позовною заявою до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про зобов'язання Дніпропетровську міську раду надати їй земельну ділянку. Бабушкінський районний суд цю справу не розглядав, так як вона не була підсудна цьому суду Було рекомендовано звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, адміністративний позов про зобов'язання міську раду м. Дніпра надати дозвіл на будівництво та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) згідно до статей 118, 119, 120 Земельного Кодексу України ОСОБА_6 позивачем подано, та Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2018р. по справі 804/1232/18 адміністративний позов залишено без руху. Позивач звернулася за безоплатною правничою допомогою до Першого Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги. В звязку із чим просила поновити пропущений процесуальний строк.

Згідно витягу протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку із зв'язку із перебуванням судді Барановського Р.А. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, та на виконання розпорядження № 272д від 20.02.2019 року адміністративну справу передано на розгляд судді О.М. Неклесі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року справу № 0440/7046/18 прийнято до провадження.

Судове засідання щодо розгляду питання про поновлення пропущеного строку на звернення ОСОБА_3 до суду із даним позовом призначено на 12 березня 2019 року об 14 год. 30 хв.

В судовому засіданні 12 березня 2019 року позивач та її представник заяву про поновлення строку подачі позову підтримали, просили суд поновити строк звернення до суду.

Представник відповідача проти задоволення заяви заперечувала.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та долучені докази, за результатом підготовчого засідання судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою згідно Довідки від 06 лютого 2018 за №.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що порушення прав позивача полягає у вчиненні відповідачем протиправних дій у вигляді відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі вулиці Заслоновій, буд. 22.

Так, з матеріалів справи вбачається, що про порушення власних прав позивач дізналась після отримання листа від 19.08.2015р.

У листі Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради за вих. №1-2 від 19.08.2015р. зазначено, що за результатами розгляду клопотання позивача за вх. №36/3024 від 04.06.2015р. було підготовлено проект рішення міської ради "Про надання гр. ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі вул. Заслонової (Ленінський район)", результати розгляду якого викладені у копії листа Департаменту забезпечення діяльності міської ради від 27.07.2015р. №4/1-246.

У листі Депаратаменту забезпечення діяльності міської ради - апарату Дніпропетровської міської ради за вих. №4/1-246 від 27.07.2015р., у якому зазначено щодо повернення проекту рішення міської ради "Про надання гр. ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі вул. Заслонової (Ленінський район)" як такого, що не було прийнято на 66-ій сесії Дніпропетровської міської ради.

В ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2018р., яка набрала законної сили зазначено, що при зверненні із листом до Булавки позивачу було відомо про лист Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради за вих. №1-2 від 19.08.2015р. Таким чином, про порушення власних прав позивач дізналась після отримання листа від 19.08.2015р. (тобто, щонайменше - 08.09.2015р.), однак звернулась до суду із відповідним позовом ОСОБА_3 лише - 18.09.2018р.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з тим, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванню учасників судового процесу. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС, України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно повязано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Тобто практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно встановити початок його перебігу.

Зі змісту поданого позову вбачається, що при зверненні із листом до Булавки позивачу було відомо про лист Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради за вих. №1-2 від 19.08.2015р. Таким чином, про порушення власних прав позивач дізналась після отримання листа від 19.08.2015р. (тобто, щонайменше - 08.09.2015р.), однак звернулась до суду із відповідним позовом ОСОБА_3 лише - 18.09.2018р.

Вищезазначене не заперечується позивачем.

ОСОБА_3 в заяві про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку зазначає про перебування у пригніченому стані, погіршення стану здоровя, необхідності відновлення працездатності та осмислення подальших дій, хвороби, перебуванню на стаціонарному лікуванні.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Твердження позивача про звернення до правоохоронних органів та звернення за безоплатною правничою допомогою як на підставу поновлення строку суд вважає безпідставним.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд робить висновок, що погане самопочуття, перебування на лікуванні, звернення до правоохоронних органів та звернення за безоплатною правничою допомогою не є поважною причиною, адже не є непереборною обставиною, яка перешкоджала своєчасно саме позивачу звернутись до суду. Така обставина й не пов'язана з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасно звернутись до суду. Адже з моменту коли позивач дізналась про порушення своїх прав та до моменту звернення до суду минуло майже три роки.

В матеріалах справи відсутні докази того, що всі три роки ОСОБА_3 перебувала на лікуванні, хворіла, тощо.

Відтак, вказані причини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не носять ознак об'єктивності та непереборності. Інших обґрунтованих причин, що перешкоджали позивачу звернутись з позовом до суду позивачем не наведено.

Проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погіршення стану здоровя, необхідності відновлення працездатності та осмислення подальших дій, хвороби, перебуванню на стаціонарному лікуванні позивача.

Таким чином, суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав майже через три роки.

Крім того, позивач зазначала, що після відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі вулиці Заслоновій, буд.22, що неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Кримінальну справу неодноразово відкривали та закривали.

Тобто, суд робить висновок, що погіршений стан здоровя, хвороба, перебування на стаціонарному лікуванні не перешкоджали позивачу звертатися із відповідними заявами про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів та інших установ та організацій, проте, перешкоджали звернутися до суду з даним позовом.

Стаття 123 КАС України передбачає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України Про судоустрій і статус суддів Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року по справі №804/2667/15 зазначив, що «первинні документи, світлокопії, яких долучені до матеріалів справи не досліджені судом першої інстанції на предмет їх належності, достатності, допустимості, як письмових доказів за правилами адміністративного процесу, на предмет доведення ними спірних господарських операцій, зокрема виконання послуг по зберіганню висівок та факту здійснення вантажно - розвантажувальних робіт, не встановлений факт укладення та виконання договорів складського зберігання сільськогосподарської продукції. Недопустимість доказів полягає в тому, що долучені до матеріалів справи світлокопії документів не є оригіналами або засвідченими судом копіями, як того вимагали положення статей 70 та частини 4 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції що діяла до 15 грудня 2017 року), та не відповідають вимогам статті 94 цього кодексу, в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року».

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі №804/8745/16 зазначено, що «світлокопії документів не відповідають вимогам письмового доказу встановлених процесуальними нормами, як на час розгляду справи судом першої інстанції, вимогам статей 69 та частини четвертої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року) так і вимогам статті 94 цього кодексу, в редакції що діє після 15 грудня 2017 року, на час апеляційного перегляду».

Частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що під час дослідження наданих позивачем копії доказів щодо поновлення строку звернення до суду, встановлено, що вони не засвідчені та не відповідають вимогам статті 94 КАС України.

З звязку із вищевикладеними, беручи до уваги позицію Верховного Суду у постанові від 30 жовтня 2018 року по справі №804/2667/15 суд визнає надані копії документів недопустимими.

Суд наголошує, що в ухвалі суду від 22 лютого 2019 року повідомлено учасників справи, що письмові докази, які подаються до суду, повинні бути оформлені відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема вони подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, а якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством, зокрема учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Однак позивач залишила вищезазначені вимоги ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначені в ухвалі від 22 лютого 2019 року поза увагою.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом з пропущенням, встановленого ст. 122 КАС України строку, а суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, позову заяву необхідно залишити без розгляду.

Частиною 4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

В зв'язку із чим повний текст ухвали складено 18.03.2019 року.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення пропущеного процесуального строку, - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, - залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.03.2019 року.

Суддя ОСОБА_1