Справа № 2040/6604/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 р.Справа № 2040/6604/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шляхова О.М.) від 16.10.2018 року (повний текст рішення складено 18.10.2018 року) по справі №2040/6604/18

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області, звернувся до суду із адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому просить стягнути до бюджету України штраф у розмірі 5000,00 грн. до державного бюджету для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 21081100, символ звітності 106, в установі банку - Головне управління Державної казначейської служби У каїни у Харківській області, МФО 851011, одержувач УДКСУ у Зміївському районі, код одержувача 37754227, номер рахунку 0227.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі ст. 27 Закону України "Про рекламу" прийнято рішення від 26.09.2017 №41 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про рекламу у зв'язку з недотриманням встановлених законом вимог щодо розміщення реклами без наявності дозволу Харківської міської ради на розміщення зовнішньої реклами у відповідності до ч.7 ст. 27 Закону України "Про рекламу", у вигляді штрафу у розмірі 5000,00 грн. (розрахунок штрафних санкцій до протоколу засідання №46 від 26.09.2017). На даний час рішення №41 від 26.09.2017 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу відповідачем не оскаржено, в добровільному порядку штраф не сплачено, що змусило звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно рішення Харківської міської ради від 01.03.2017 №145 "Про демонтаж спеціальних конструкцій", які розміщені на території міста Харкова з порушенням законодавства про рекламу виявлено, що розміщення реклами: "Мебель...", "Супермаркет одежды и обуви" за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 165 - містять ознаки порушення ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" без наявності дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

На адресу відповідача надіслано вимогу від 07.09.2017 №5.0/7968 про надання необхідних документів для всебічного розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, зокрема: документи, щодо вартості розповсюдженої реклами, та/або виготовлення реклами, та або вартості розповсюдженої реклами, акти виконаних робіт тощо. Вказане є порушенням абз.1 ч.2 ст. 26 Закону України "Про рекламу" (а.с. 13).

Також, вищезазначеною вимогою повідомлено про місце, дату та час розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (26.09.2017 о 10 год. 00 хв.), яка отримана відповідачем 14.09.2017, що підтверджується результатами пошуку за штрихкодовим ідентифікатором.

Відповідач не прибув у визначену дату та час для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу та не надав витребуваних відомостей та документів.

На підставі ст. 27 Закону України "Про рекламу" Головним управлінням держспожислужби в Харківській області прийнято рішення від 26.09.2017 №41 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у зв'язку з недотриманням встановлених законом вимог щодо розміщення реклами без наявності дозволу Харківської міської ради на розміщення зовнішньої реклами у відповідності до ч.7 ст. 27 Закону України "Про рекламу", у вигляді штрафу у розмірі 5000,00 грн. (а.с. 19) .

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про рекламу" складено припис №26 від 26.09.2017 про усунення виявлених порушень вимог законодавства (а.с. 20).

Рішення від 26.09.2017 №41 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу та припис №26 від 26.09.2017 надіслані відповідачу листом Головного управління від 27.09.2017 №5.0/8619 та отримані 30.09.2017, що підтверджується результатами пошуку за штрихкодовим ідентифікатором (а.с. 21-23).

Доказів оскарження рішення матеріали справи не містять.

В зв'язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку вказаної заборгованості, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду в межах встановленого законом строку.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані КАС України.

Частиною 2 статті 99 КАС України в редакції, яка була чинна до 15.12.2017 року, було передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Згідно ч. 2 ст.122 КАС України, в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, визначено, що для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог.

При визначенні тривалості строку звернення до суду, який підлягає застосуванню у даній справі, слід виходити з вимог статті 58 Конституції України, яка встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Зміст суб'єктивного права особи, у тому числі права на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Тому тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду повинні визначатися за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку. Тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини.

Відтак, строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому, тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно, тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли було фактично пред'явлено позов.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати шестимісячний строкзвернення до суду, який був визначений ч.2 ст.99 КАС України в редакції, яка була чинна до 15.12.2017 року.

Колегія суддів зазначає, що право позивача на звернення до суду про примусове стягнення сум за рішенням від 26.09.2017 №41 про накладення штрафу могло виникнути лише у разі його невиконання відповідачем у добровільному порядку.

Нормативно-правові акти, які врегульовують підстави та порядок притягнення суб'єктів господарювання до відповідальності за порушення законодавства про рекламу, зокрема, Закон України «Про рекламу» та Порядок про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №693 від 26.05.2004 року (далі - Порядок), не встановлюють конкретного строку, протягом якого порушник в добровільному порядку має виконати рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Господарський кодекс України також не визначає строків для добровільної сплати суб'єктами господарювання адміністративно-господарської санкції у вигляді штрафу, до якої відноситься і штраф за порушення законодавства про рекламу.

Однак слід враховувати, положення пунктів 18 та 19 вищевказаного Порядку, які передбачають відправлення порушнику примірнику рішення про застосування штрафу за порушення законодавства про рекламу у 10-денний строк, а також право особи оскаржити таке рішення в установленому порядку.

При цьому, частиною 5 ст.99 КАС України в редакції, яка була чинна до 15.12.2017 року, було передбачено, що для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Пунктом 20 Порядку визначено, що сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства.

Враховуючи вищенаведене, право на звернення до суду з позовом про стягнення суми штрафу, визначеної рішення від 26.09.2017 №41, виникає у позивача не раніше, ніж через місяць з дати отримання відповідачем вказаного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, копію рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу отримано відповідачем 30.09.2017 року.

Таким чином, з 30.10.2017 року у позивача виникло право на звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача суми штрафу.

В свою чергу, із вказаним позовом позивач звернувся лише 15.08.2018 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

Таким чином, позивачем пропущено визначений КАС України строк звернення до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Слід також зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Відповідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі своєчасно звернутись до суду позивач не вказує і не надає, та відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об'єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

Частиною 3 статті 123 КАС України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дійшовши висновку про відсутність пропуску позивачем строку звернення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення №41 від 26.09.2017 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, по своїй суті є адміністративно-господарськими санкціями, а тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 250 ГК України можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки положення ч. 1 ст. 250 ГК України регулюють строки застосування до суб'єкта господарювання адміністративно-господарських санкцій, а не їх стягнення.

Під час апеляційного розгляду справи позивач надав пояснення, в яких, з посиланням на норми ст.ст. 217, 223 ГК України, ст. 258 ЦК України вказує, що для позовів про стягнення штрафу, як адміністративно-господарської санкції, застосовуються позовна давність в один рік.

Суд наведені доводи позивача не приймає, вважає, що позивач помилково тлумачить правові норми щодо строку звернення до адміністративного суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 223 ГК України, при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Строки позовної давності, визначені ч. 2 ст. 258 ЦК України, на яку посилається позивач, поширюються на цивільні правовідносини, а в даному разі має місце публічно-правовий спір.

Посилання позивача на рішення судів першої інстанції не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно положень ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права мають враховуватись виключно висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, посилання постанови Верховного Суду України є помилковими, оскільки вказані судові рішення стосується правовідносин у цивільних справах, в той час, як даний спір виник у площині адміністративних правовідносин.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин та не вбачає підстав для його поновлення.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Зазначені норми права визначають підстави для залишення адміністративного позову без розгляду у разі пропуску строку звернення до суду без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що висновок суду першої інстанції про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду є передчасним, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а адміністративний позов - залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 287, 308, 310, 319, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 року по справі №2040/6604/18 скасувати.

Позовну заяву Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 18.03.2019 року.