Справа № 804/2364/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Справа № 804/2364/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
за участі:
позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу №804/2364/18 за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області про скасувати наказ, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

02.04.2018р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов направлений 27.03.2018р. засобами поштового звязку адміністративний позов ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області, в якому позивач просив суд:

скасувати наказ прокурора Одеської області № 366к від 26.02.2018 року про звільнення та поновити ОСОБА_3 на посаді прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області;

стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 25 996,00 грн.

Справі за даним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 804/2364/18 та у зв'язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Тулянцевій І.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2018р. позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху з установленим строку для усунення недоліків позовної заяви (суддя Тулянцева І.В.).

16.04.2018р. представником позивача подано клопотання про усунення недоліків.

17.04.2018р. ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_3 - повернуто позивачу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2018 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

25.06.2018р. адміністративна справа №804/2364/18 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

За розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду №1810д від 26.06.2018р. було призначено повторний автоматизований розподіл вищезазначеної справи, за результатами проведення якого адміністративна справа №804/2364/18 була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

Ухвалою суду від 27.06.2018р. суддею Барановським Р.А. відкрито провадження в адміністративній справі №804/2364/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №804/2364/18 у спрощеному провадженні.

14.08.2018р. та 21.08.2018р. до суду надійшли від прокуратури Одеської області направлені засобами електронного та поштового звязку однакові за змістом клопотання щодо призначення адміністративної справи №804/2364/18 за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Згідно Довідки №190 від 04.09.2018р. суддя Барановський Р.А. у період з 16.07.2018р. по 28.08.2018р. перебував у відпустці.

За результатами розгляду вищезазначених клопотань прокуратури Одеської області суд ухвалою від 29.08.2018р. задовольнив клопотання відповідача та ухвалив провести розгляд адміністративної справи №804/2364/18 за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 01.10.2018р. о 10:00 год.

Крім того, суд даною ухвалою зобовязав позивача надати до суду для огляду у судовому засіданні оригінал листка непрацездатності серії АГШ №948872, а відповідача зобов'язано надати до суду:

-довідку про розмір середньої заробітної плати ОСОБА_3 за останні 2 календарні місяці роботи, що передують винесенню оскаржуваного наказу №366к від 26.02.2018р.;

-інформацію щодо надходження до відповідача листка непрацездатності серії АГШ №948872, та у випадку надходження такого листка до прокуратури Одеської області надати до суду відповідні докази отримання, а у випадку якщо такий листок до відповідача не надходив - надати до суду довідку, у якій зазначити відповідну інформацію.

01.10.2018р. у підготовчому судовому засіданні по справі представник позивача звернулась до суду із усним клопотанням про відкладення розгляду справи.

01.10.2018р. судом задоволено вищезазначене клопотання та встановлено позивачу і відповідачу пятиденний строк для подачі відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив, у звязку з чим суд ухвалив відкласти розгляд адміністративної справи №804/2364/18 в рамках підготовчого провадження до 22.10.2018р. о 14:00 год.

09.10.2018р. до суду надійшла подана представником позивача разом із клопотанням уточнена позовна заява, згідно із прохальною частиною якої ОСОБА_3 просить суд:

скасувати наказ №366к від 26.02.2018р. Прокуратури Одеської області про звільнення ОСОБА_3 з посади прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області та з органів прокуратури;

скасувати наказ №1911к від 25.09.2018р. Прокуратури Одеської області про внесення змін до наказу Прокуратури Одеської області № 366к від 26.02.2018р.;

поновити ОСОБА_3 на посаді прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області.

стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 105 784,14 грн.;

допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 15 112,02 грн.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки №235 від 22.10.2018р. суддя Барановський Р.А. 22.10.2018р. перебував у відпустці.

Наступне судове засідання по справі призначено на 26.11.2018р. о 14:00 год.

У судове засідання від 26.11.2018р. прибули представники сторін та звернулись до суду із заявами в порядку ч. 7 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України щодо початку розгляду справи по суті після закінчення підготовчого судового засідання.

Суд усною ухвалою, проголошеною у судовому засіданні від 26.11.2018р. та відображеною секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 26.11.2018р. ухвалив прийняти уточнену позовну заяву ОСОБА_3 до розгляду, закінчити підготовче провадження по справі та перейти до розгляду справи по суті, відклавши розгляд справи до 10.12.2018р. о 11:30 год.

Суд усною ухвалою, проголошеною у судовому засіданні від 10.12.2018р. та відображеною секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 10.12.2018р. зобовязав сторін надати суду для ознайомлення ухвали Печерського районного суду м.Києва щодо відсторонення від виконання обовязків та застосування по відношенню до ОСОБА_3 запобіжних заходів, у звязку з чим ухвалив здійснити наступний розгляд справи 21.12.2018р. о 11:00 год.

Позивач та представник позивача, що прибули у судове засідання від 21.12.2018р. позов підтримали та надали пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовних заявах та у відповіді на відзив.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю дій прокуратури Одеської області та оскаржуваних наказів. Позивач зазначає, що його незаконно звільнено із займаної посади, оскільки відповідачем не дотримано процедуру звільнення, оскільки спірний наказ про звільнення ОСОБА_3 видано у період тимчасової непрацездатності останнього. Однак, як зауважив позивач, з урахуванням наказу №1911к від 25.09.2018р. відповідач фактично прийняв рішення 25.09.2018р. його звільнити з 06.03.2018р. шляхом внесення змін до наказу про звільнення позивача під час його перебування на лікарняному, тому, позивач вважає, що таким чином відповідач фактично визнав позов в редакції від 27.03.2018р. і погодився з твердженням позивача щодо його незаконного звільнення саме з 26.02.2018р. Позивач зауважує, що внесення змін до наказу №366к від 26.02.2018р. шляхом прийняття наказу №1911к від 25.09.2018р. не спростовує доводів щодо незаконного звільнення, оскільки таким наказом позивача звільнено з посади в органах прокуратури через 13 місяців з дня вчинення проступку і через 7 місяців з дати прийняття відповідного рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, що є порушенням ст. 148 Кодексу законів про працю України і є підставою для поновлення позивача на роботі. При цьому, позивач зауважує, що строк коли його можна було б притягнути до дисциплінарної відповідальності сплинув 28.02.2018р., тому 06.03.2018р. позивача неможливо звільнити за проступок від 31.09.2017р. за будь-яких обставин. Крім того, ОСОБА_3 зазначив про хибність тверджень прокуратури Одеської області щодо недобросовісних дій позивача, оскільки останній фактично був позбавлений можливості виконати приписи п. 2 Наказу прокурора Одеської області №345 від 11.08.2016р. і надати закритий листок непрацездатності у день звільнення. Також позивач зазначив, що прийняття наказу №1911к від 25.09.2018р. суперечить суті інституту трудових відносин та є перевищенням посадовою особою своїх управлінських повноважень.

Представник відповідача у судовому засіданні від 21.12.2018р. проти задоволення позову заперечувала, надавши обгрунтування аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив та у додаткових поясненнях.

Позиція відповідача аргументована тим, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади у органах прокуратури Одеської області стало отримання рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №59дп-18 від 14.02.2018р., яке оскаржувалось позивачем у судовому порядку та залишено без змін. Також, представник відповідача зазначила, що про факт перебування ОСОБА_3 на лікарняному прокуратура Одеської області дізналася лише із його позовної заяви у даній справі, що, на думку представника відповідача, свідчить про недобросовісність дій позивача та допущення порушень саме з його боку з метою штучного ухилення від накладеного дисциплінарного стягнення та скасування законного по суті рішення з формальних підстав. Міркування позивача щодо регулювання спірних правовідносин виключно Кодексом законів про працю України відповідач вважає є передчасними і необґрунтованими, оскільки предметом позову у даній справі є саме скасування наказу про звільнення ОСОБА_3 із публічної служби в органах прокуратури. З огляду на викладене, відповідач стверджує, що до спірних правовідносин безпосередньо підлягають застосуванню норми Закону України «Про прокуратуру» та Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Крім того, відповідач зазначає, що доводи позивача щодо пропуску річного строку для накладення на нього дисциплінарного стягнення є безпідставними та необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, виходячи із системного аналізу положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та матеріалів справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, мотивуючи це наступним.

26.02.2018р. прокуратурою Одеської області на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №59дп-18 від 14.02.2018р. було видано наказ №366к, згідно з яким, керуючись пунктами 3, 8 частини 1, частиною 2 статті 11 та пунктом 3 частини 1 статті 49 Закону України «Про прокуратуру», наказано звільнити юриста 2-го класу ОСОБА_3 з посади прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області та з органів прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, застосувавши до нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (п. 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Судом встановлено, що у період з 22.02.2018р. по 04.03.2018р. ОСОБА_3 перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії АДІ №948872, у якому зазначено позивачу стати до роботи 06.03.2018р.

При цьому, відповідач зазначив, що до прокуратури Одеської області жодні повідомлення та листки непрацездатності від ОСОБА_3 не надходили, що також не спростовано позивачем.

Як зазначає відповідач, у табелях обліку використання робочого часу, складених 22.02.2018р. та 28.02.2018р. Комінтернівською місцевою прокуратурою, 22.02.2018р., 23.02.2018р. та 26.02.2018р. - обліковані як робочі дні (8 годин), відпрацьовані ОСОБА_3, за які йому нараховано та виплачено заробітну плату.

Не погодившись із винесеним прокуратурою Одеської області наказом №366к від 26.02.2018р., ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом.

Водночас, за результатами опрацювання позовної заяви прокуратурою Одеської області було зясовано факт перебування позивача на амбулаторному лікуванні на момент видачі спірного наказу щодо звільнення останнього із займаної посади, у звязку з чим відповідачем направлено запит щодо перебування ОСОБА_3 на лікарняному.

Так, відповідно до інформації Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації Комунального закладу «Центральна міська лікарня м.Покров» Дніпропетровської обласної ради» (лист за вих. №2423 від 05.09.2018р.) ОСОБА_3 знаходився на амбулаторному лікуванні у період з 22.02.2018р. по 05.03.2018р. із діагнозом: гострий бронхіт з геометричною інфекцією.

З огляду на отримання інформації щодо перебування позивача на лікарняному відповідачем видано наказ №1911к від 25.09.2018р., яким внесено зміни до первинного наказу про звільнення позивача за №366к від 26.02.2018р. в частині дати звільнення, а саме: визначено вважати ОСОБА_3 звільненим з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п. 6 ч. 1 с. 43 Закон України «Про прокуратуру») з 06.03.2018р.

Також, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 02.09.2017р. у справі №757/50985/17-к задоволено клопотання щодо застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено строк дії ухвали до 29.10.2017р.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 08.09.2017р. у справі №757/51449/17-к задоволено клопотання слідчого слідчої групи Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України про відсторонення підозрюваного ОСОБА_3 від посади прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури на підставі ст.ст. 155-157 Кримінального процесуального кодексу України.

З огляду на отримання вищезазначеної ухвали наказом прокурора Одеської області №1863к від 05.10.2018р. ОСОБА_3 відсторонено від посади прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури зі збереженням заробітної плати.

Щодо надходження до прокуратури Одеської області ухвал Печерського районного суду м.Києва відповідачем зазначено, що до прокуратури Одеської області офіційно надходили наступні ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва:

-від 08.09.2017р. у справі №757/51449/17-к, якою задоволено клопотання слідчого слідчої групи Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України про відсторонення підозрюваного ОСОБА_3 від посади прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури на підставі ст.ст. 155-157 Кримінального процесуального кодексу України (надійшло з Комінтернівської місцевої прокуратури за вхідним від 10.10.2017р. № 49717-17вх).

-від 24.10.2017р. у справі №757/62575/17-к, якою задоволено клопотання слідчого слідчої групи Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України про продовження строку відсторонення підозрюваного ОСОБА_3 від посади прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури на підставі ст.ст. 155-157 Кримінального процесуального кодексу України (надійшло з Генеральної прокуратури інспекції Генеральної прокуратури України за вхідним від 30.10.2017р. № 53670-17вх).

- від 22.12.2017р., якою задоволено клопотання слідчого слідчої групи Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України про продовження строку відсторонення підозрюваного ОСОБА_3 від посади прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури на підставі ст.ст. 155-157 Кримінального процесуального кодексу України (надійшло з Генеральної прокуратури інспекції Генеральної прокуратури України за вхідним від 28.12.2017р. № 67537-17вх).

-від 26.12.2017р., якою задоволено клопотання слідчого слідчої групи Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України про продовження строку відсторонення підозрюваного ОСОБА_3 від посади прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури на підставі ст.ст. 155-157 Кримінального процесуального кодексу України (надійшло з Генеральної прокуратури інспекції Генеральної прокуратури України електронною поштою).

Інші ухвали суду стосовно ОСОБА_3 до прокуратури області не надходили.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Так, позивач, аргументуючи позовні вимоги та підстави для застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України, посилається на рішення Конституційного Суду України №8-рп/2002 від 07.05.2002р., однак спірні правовідносини виникли з питань звільнення позивача із займаної посаду в органах прокуратури, що врегульовано спеціальним законом, а саме - Законом України «Про прокуратуру».

Так, наказом прокурора Одеської області №366к від 26.02.2018р., на виконання п. 4 розд. 5 Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №351 від 18.12.2017р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 26.01.2017р. за №113/31565, до ОСОБА_3 застосовано дисциплінарне стягнення, накладене рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №59дп-18 від 14.02.2018р., яким прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та на нього накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п. 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» №753/11/13-10 від 26.05.2010р. - під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню інших спеціальних законів, якими врегульовано спірні правовідносини.

Отже, оскільки у даному випадку основним предметом спору є правомірність або протиправність наказу про звільнення ОСОБА_3 з публічної служби в органах прокуратури, то у спірних правовідносинах безпосередньо підлягають застосуванню норми Закону України «Про прокуратуру» та Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

При цьому, доводи позивача щодо порушення прокуратурою Одеської області вимог ст. 148 Кодексу законів про працю України, а саме - накладення дисциплінарного стягнення по спливу шестимісячного строку з дня вчинення проступку є помилковими, зважаючи на таке.

Питання дисциплінарної відповідальності прокурорів врегульовано розділом 6 Закону України «Про прокуратуру» та Положенням про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів.

Так, статтею 44 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів (далі КДКП, Комісія).

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності з таких підстав: невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків; необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом. Дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Дисциплінарне провадження - це процедура розгляду КДКП скарги (заяви), в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без врахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

За приписами ст. 47 Закону України «Про прокуратуру», розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні КДКП, на яке запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи.

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Комісії заслуховуються пояснення члена КДКП, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб.

Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право давати пояснення, відмовитися від їх надання, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об'єктивності члена КДКП подавати заяву про його відвід (ч. 5, 6 ст. 47 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про прокуратуру» - рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без врахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Статтею 11 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що керівник регіональної прокуратури, зокрема, призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку, а також у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора регіональної та місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування його на посаді прокурора. Керівник регіональної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

Стаття 49 Закону України «Про прокуратуру» визначає види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на прокурора.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про прокуратуру», на прокурора може бути накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Так, слід зазначити, що рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури прийнято Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів 14.02.2018р., в той час як оскаржуваний наказ видано прокурором Одеської області 26.02.2018р., тобто виключно на виконання вказаного рішення.

Враховуючи викладене, моментом притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності є саме дата прийняття Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів рішення №59дп-18 від 14.02.2018р., а не дата видання прокурором Одеської області наказу про звільнення.

З наведеного слідує, що до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у строки, передбачені ч. 4 ст. 48 Закону України «Про прокуратуру» та п. 125 Положення про Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів.

Крім того, судом встановлено, що відповідне рішення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів №59дп-18 від 14.02.2018р. оскаржувалось позивачем в рамках справи №9901/468/18р.

21.06.2018р. за результатами розгляду справи №9901/486/18 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду прийнято рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про скасування рішення №59дп-18 від 14.02.2018р. про накладення на нього дисциплінарного стягнення - відмовлено.

Вказане рішення Верховного Суду станом на момент розгляду даної справи в апеляційному порядку ОСОБА_3А не оскаржувалось та набрало законної сили.

З огляду на викладене, Верховним Судом вже надано оцінку його законності та встановлено правомірність рішення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів №59дп-18 від 14.02.2018р., яким передбачено застосування до ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Вищенаведене свідчить про дотримання відповідачем порядку накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади.

Натомість, в обгрунтування протиправності оскаржуваного наказу №366к від 26.02.2018р. ОСОБА_3 зазначив, що спірний наказ видано у період його тимчасової непрацездатності, з приводу чого слід зазначити наступне.

Судом встановлено та не спростовано позивачем, що обставини перебування ОСОБА_3 у період з 22.02.2018р. по 04.03.2018р. на стаціонарному лікуванні Комунальному закладі «Центральна міська лікарня м.Покров» Дніпропетровської обласної ради» стали відомі відповідачу лише під час судового розгляду даної справи, а документальне підтвердження вищезазначеного факту прокуратура Одеської області отримала у листі Комунальному закладі «Центральна міська лікарня м.Покров» Дніпропетровської обласної ради» за вих. №2423 від 05.09.2018р.

При цьому, наказом №1911к від 25.09.2018р. відповідачем змінено дату звільнення позивача на 06.03.2018р., тобто з моменту виявлення та офіційного підтвердження факту перебування ОСОБА_3 у відповідний період на лікуванні прокуратурою Одеської області вчинено дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача, допущених внаслідок приховування останнім істотної для органу прокуратури, як роботодавця, інформації.

При цьому, слід також зауважити, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 24.10.2017р. у справі №757/62591/17-к ухвалено продовжити до 24.12.2017р. включно дії обовязків, покладених на ОСОБА_3, зокрема, не відлучатись із населення пункту, де він проживає (м.Покров Дніпропетровської області) без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватись від спілкування з керівництвом та працівниками Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області і зі свідками у даному провадженні тощо.

Тобто, на момент перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні (тобто, у період з 22.02.2018р. по 05.03.2018р.), з урахуванням вимог даної ухвали, позивач мав правову можливість повідомити відповідача, як роботодавця, щодо його перебування на лікарняному.

Інших достатніх доводів на підтвердження протиправності оскаржуваного наказу №366к від 26.02.2018р., крім факту перебування ОСОБА_3 у стані тимчасової працездатності на момент видачі наказу, позивачем не наведено та судом не встановлено.

Позовна вимога ОСОБА_3 про скасування наказу прокурора Одеської області №1911к від 25.09.2018р. задоволенню не підлягає, оскільки вказаним наказом лише внесено зміни до первинного наказу №366к від 26.02.2018р. про звільнення позивача в частині дати звільнення з посади та з органів прокуратури - з 06.03.2018р.

Вказаний наказ за своїм правовим значенням є управлінським рішенням суб'єкта владних повноважень (власника або уповноваженого ним органу), оскільки саме юридичним фактом, з яким закон пов'язує припинення відносин публічної служби - є наказ про звільнення особи з публічної служби.

Саме з наявністю первинного наказу про звільнення з публічної служби Кодексом адміністративного судочинства України пов'язано можливість розгляду і вирішення публічно - правових спорів такої категорії з огляду на положення ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби.

Таким чином, оскільки дисциплінарний проступок вчинено позивачем 31.08.2017р., а рішення КДКП за результатами розслідування даного проступку прийнято 14.02.2018р., то суд вважає, що накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача із займаної посади в органах прокуратури Одеської області за наказом №366к від 26.02.2018р. відбулось у межах річного строку, визначеного ст. 48 Закону України «Про прокуратуру» та п. 125 Положення про Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів, а виконання (реалізація) дисциплінарного стягнення стосовно звільнення ОСОБА_3 із займаної посади здійснено на підставі наказу №366к від 26.02.2018р., з урахуванням внесених змін наказом №1911к від 25.09.2018р. в частині дати звільнення, у зв'язку з отриманням офіційної інформації щодо перебування позивача на лікарняному у період видачі наказу про звільнення останнього, у звязку з чим підстави для визнання спірних наказів протиправними та їх скасування у суду відсутні.

Позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу мають похідний характер від вимог про визнання незаконними та скасування наказів прокуратури Одеської області і за своєю сутністю є обраним позивачем способом захисту його прав та інтересів, порушених незаконним звільненням.

Водночас, оскільки суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо скасування виданих прокуратурою Одеської області наказів №366к від 26.02.2018р. та №1911к від 25.09.2018р., то позовні вимоги про поновлення його на роботі в прокуратурі Одеської області, а також про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на службі також не підлягають задоволенню.

Таким чином, надаючи оцінку оскаржуваним наказам прокуратури Одеської області, суд зазначає, згідно частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржувані накази прийняті в межах повноважень органу прокуратури та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно.

Натомість, позивачем не надано належних та достатніх доказів щодо неправомірності та необґрунтованості оскаржуваних наказів.

З огляду на вищенаведене, суд доходить до висновку про необґрунтованість заявлених ОСОБА_3 до суду позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/ перебування: 53300, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до прокуратури Одеської області (місцезнаходження: 65026, Одеська область, м.Одеса, вул. Пушкінська, 3; ) про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 29 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1