Справа № 0440/6541/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Справа № 0440/6541/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №0440/6541/18 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.08.2018р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов поданий представником (ОСОБА_5) в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 адміністративний позов до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, у якому позивачі просять суд:

визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови, яка викладена у листі №С-3891/2-3931/0/20-18 від 09.08.2018р. щодо затвердження проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області;

зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердити проект землеустрою ОСОБА_2 щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області;

визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови, яка викладена у листі №А-3890/2-3929/0/20-18 від 09.08.2018р. щодо затвердження проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0844 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області;

зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердити проект землеустрою ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0844 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області;

визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови, яка викладена у листі №К-3889/2-3930/0/20-18 від 09.08.2018р. щодо затвердження проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області;

зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердити проект землеустрою ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0844 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 0440/6541/18 та у зв'язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

Ухвалою суду від 04.09.2018р. відкрито провадження в адміністративній справі №0440/6541/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Ухвалою від 30.10.2018р. суд ухвалив заяву представника позивачів ОСОБА_5 про зміну предмету позову в адміністративній справі №0440/6541/18 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - повернути.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №0440/6541/18 у спрощеному провадженні.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 обґрунтовані протиправністю дій відповідача. Так, у позовній заяві зазначено, що позивачі звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із письмовими заявами щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, однак відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні заяв позивачів, зауваживши, що до самих проектів землеустрою відповідач претензій не мав. На думку позивачів, Кабінет Міністрів України, прийнявши розпорядження №60-р від 31.01.2018р., як підзаконний акт, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки затвердив новий порядок передачі у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності без схвалення Верховної ОСОБА_1 України.

Позиція Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відображена у відзиві на позов і запереченнях на відповідь на відзив та аргументована безпідставністю заявлених до суду вимог. Так, відповідач зазначив, що заяви ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про затвердження документації із землеустрою були подані до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 27.07.2018р. та розглянуті відповідачем у визначений законодавством строк із наданням мотивованих відмов у затвердженні документацій із землеустрою. Відповідач зауважив, що у листах від 09.08.2018р. ним зазначалося, що позивачам необхідно звернутися до об'єднаної територіальної громади для отримання погодження відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №60-р від 31.01.2018р. та повторно надати проект до управління для затвердження.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

27.07.2018р. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до Головного управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області із письмовими заявами щодо затвердження наданих ними проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.

За результатами розгляду даних заяв Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області направлено позивачам листи за вих. №С-3891/2-3931/0/20-18 від 09.08.2018р., №А-3890/2-3929/0/20-18 від 09.08.2018р., №К-3889/2-3930/0/20-18 від 09.08.2018р., у яких відповідач відмовив у задоволенні вказаних заяв, мотивуючи свою позицію тим, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №60-Р від 31.01.2018 р. визначено, що передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність здійснюється за погодженням з об'єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), в той час як Новоолександрівська сільська рада увійшла у Новоолександрівську сільську об'єднану територіальну громаду. З огляду на викладене відповідач запропонував позивачам звернутись до відповідної обєднаної територіальної громади для отримання погодження та повторно надати проекти для затвердження.

Не погодившись із вищезазначеною позицією Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом України, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно до ч. 121 Земельного кодексу України, 1. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 118 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Єдиною підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації). Відповідач у спірних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень, на якого Земельним Кодексом України покладені питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Органом, уповноваженим державою здійснювати дані функції виступає Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - Держгеокадастру України.

Відповідно до п.п. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах Дніпропетровської області.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (ст. 12 Земельного кодексу України).

Також статтею 151 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Так, із наданих позивам відповідей та викладених відповідачем у відзиві на адміністративний позов слідує, що відмова у погодженні документації із землеустрою позивачів, повязана з тим, що 31.01.2018р. Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об'єднаних територіальних громад» та на момент розгляду справи триває процес передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідних об'єднаних територіальних громад згідно із статтею 117 Земельного кодексу України.

При цьому, відповідач зауважив, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №60-р від 31.01.2018р. встановлено, що до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність здійснюється за погодженням з об'єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно із ст. 117 Конституції України - Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Відповідно до п. 2 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Держгеокадастру №308 від 17.11.2016р. - управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на час подання позивачами відповідних заяв не розпоряджалось відповідними земельними ділянками, оскільки дані земельні ділянки знаходились в комунальній власності Новоолександрівської сільської обєднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, яка уповноважена розпоряджатися такими земельними ділянками.

Водночас, щодо викладених відповідачем доводів у відзиві на адміністративний позов про те, що судом прийнято до провадження позовну заяву за підписом особи, повноваження якої не були підтверджені належними доказами, оскільки до позовної заяви не додано договорів про надання правової допомоги, а виписані представником позивачів ордера не містять обовязкових реквізитів (зокрема, назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом), слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушення її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 57 та ч. 4 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

За приписами ст. 26 Закону № 5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Отже, ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція Кодексу адміністративного судочинства України не вимагає.

З наведеного слідує, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 4001 Кримінального кодексу України).

Так, при отриманні відповідної позовної заяви, судом встановлено, що подана в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовна заява була підписана їх представником - адвокатом ОСОБА_5, що підтверджувалось доданими до матеріалів справи ордерами на надання правової допомоги серії ДП №212/000024, №203/000015, №205/000017 від 12.10.2018р., які видано на підставі договорів про надання правової допомоги.

При цьому, слід зауважити, що даних ордерах в графі із позначенням ким дані ордера видано зазначено «Адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально (м.Дніпро, вул. Святослава Хороброго (Чкалова), 16)», що спростовує доводи відповідача про відсутність у даних ордерах обовязкових реквізитів.

Крім того, відповідні примірники договорів про надання правової допомоги надалі були надані представником позивачів разом із відповіддю на відзив.

Положенням ч. 5 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995р. у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де ОСОБА_1 Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Натомість, у відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у разі якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливило доступ позивачів до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Що стосується доводів відповідача про те, що суд не може зобов'язати орган владних повноважень до прийняття конкретного рішення, оскільки це буде фактичне втручання в його дискреційні повноваження, суд зазначає, що згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації ОСОБА_6 Європи № R (80)2, яка прийнята 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти відмову або надати дозвіл. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

При цьому, слід зазначити, що у разі якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб'єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого суб'єкта владних повноважень.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 22.03.2018р. у справі №823/795/17 та від 27.02.2018р. у справі №816/591/15-а.

За правилами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Вирішуючи спір, суд повинен визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Тому, навіть, у випадку прийняття судом рішення про зобов'язання відповідача прийняти рішення про мотивовану відмову у наданні позивачам таких дозволів жодним чином не відновить права позивачів.

З огляду на те, що станом на момент розгляду справи відповідач не розпоряджається землями комунальної власності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При цьому, позивачі не позбавлені права звернутись до органу місцевого самоврядування із відповідними клопотаннями.

Підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: 49124, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: 52801, Дніпропетровська область, м.Першотравенськ, вул. Пушкіна, 7; РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_4 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: 52061, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с.Миколаївка, вул. Ленінградська, 12; РНОКПП НОМЕР_3) до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49004, м.Дніпро, пр. О.Поля, 2; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1