Справа № 373/399/19
Суддя: Залеська А. О.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/399/19
Провадженя № 2-а/373/19/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого-судді Залеської А.О.

при секретарі Руденко О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу 1 роти ІІ батальйону 3 Управління патрульної поліції у Львівській області, сержанта поліції Лемішко Василя Івановича про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною, скасування її та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до суб'єкта владних повноважень - поліцейського взводу 1 роти ІІ батальйону 3 Управління патрульної поліції у Львівській області, сержанта поліції Лемішко Василя Івановича та просить визнати протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 489675 від 25.02.2019 щодо застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн; скасувати її повністю та закрити провадження у справі.

Позовні вимоги представник обґрунтував тим, що інспектор патрульної поліції виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП з накладенням на нього штрафу, не забезпечивши його права, як особи яка притягується до адміністративної відповідальності, при тому, що водій не погодився з порушенням та просив розглядати справу в присутності адвоката. Також неправомірність постанови представник позивача обґрунтував тим, що для вимірювання швидкості руху поліцейський застосував прилад, який не включений до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки та бездоказово наклав на позивача стягнення за порушення п. 12.4 ПДР.

В судове засідання представник позивача не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач - інспектор патрульної поліції Лемішко В.І. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, з матеріалами позовної заяви ознайомлений шляхом направлення судових документів на офіційну електронну адресу відповідача за місцем служби в день відкриття провадження - 06.03.2019, у спосіб та порядку, передбаченому ч.2 ст. 268, ч.2 ст. 269 КАС України. Відзиву на позов до суду не надійшло.

Суд до ч.3 ст. 268 КАС України розглянув справу за відсутності учасників справи.

Дослідивши зміст позову та зміст оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні до відношенню до суб'єктів владних повноважень,

За змістом постанови серії НК № 489675 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 25.02.2019, о 15 год. 31 хв. на 526 км. автодороги Київ-Чоп ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Hyundaі Grand Santa FE», номерний знак НОМЕР_1, рухався зі швидкістю 73 км/год у населеному пункті, чим порушив п. 12.4 ПДР. Швидкість руху вимірювалась приладом «TRUKAN LTI 20/20 TC 000584». Водія притягнуто до відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП, накладено штраф в розмірі 255 грн.

Додатків постанова не містить, як не містить і відомостей про ставлення водія до даної події, та про вжиті заходи для забезпечення його права на захист. Також постанова не містить конкретних відомостей щодо місця вчинення правопорушення: в описовій її частині не зазначено населений пункт, де рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_1, що є необхідним у випадку інкримінування порушення водієм п. 12.4 ПДР.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП (ст. ст.276-282).

За загальним правилом фіксування адміністративного правопорушення та початок провадження в справі, оформлюється протоколом про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 КУпАП передбачені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Зокрема, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч.4 ст. 258 КУпАП).

Аналіз вищевказаної норми закону (ст. 258 КУпАП), у поєднанні з положеннями Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, дає підстави для висновку, що законодавець передбачив випадки спрощеного провадження у справі, без складання протоколу та без дотримання повної процедури розгляду справи, як то передбачено нормами глави 22 КУпАП. В такому разі може прийматися рішення за фактом виявленого правопорушення на місці його вчинення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що за змістом ч.ч.2, 3 ст. 258 КУпАП винесення повноважною особою органу Національної поліції постанови на місці вчинення правопорушення, є можливим у тому випадку, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Тобто для винесення постанови на місці вчинення правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП в частині перевищення встановленого обмеження швидкості, необхідна наявність двох умов: штраф накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Вочевидь, стягнення (сплата) штрафу на місці та на підставі постанови може бути тоді, коли особа визнає факт правопорушення, готова сплатити штраф одразу і не бажає розгляду справи в загальному порядку з залученням захисника тощо.

У тому випадку, коли працівник поліції вирішив розглянути справу на місці виявлення порушення з винесенням відповідної постанови, а особа не визнає дане правопорушення та адміністративне стягнення, що на неї накладається, за правилами ч.5 ст. 258 КУпАП уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, де серед іншого є вимога викласти пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, інші додаткові відомості, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, право не складати протокол, не означає заборону його складання у випадках, якщо цього вимагають обставини справи.

Статтею 276 КУпАП визначено, що місцем розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі і статтею 122 КУпАП, може бути не лише місце вчинення правопорушення, а й місце обліку транспортних засобів або місце проживання порушників.

Таке положення закону забезпечує не лише реалізацію особою прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а й повний розгляд справи, коли особа не визнає правопорушення.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; б) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; с) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням.

Таким, чином суд вважає переконливими аргументи представника позивача, що поліцейський батальйону 3 Управління патрульної поліції у Львівській області, сержант поліції Лемішко В.І., складаючи постанову про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладання на нього штрафу на місці події, безпідставно не взяв до уваги заперечення водія щодо вчиненого правопорушення, не забезпечив його право на захист та інші права, не склав протокол про адміністративне правопорушення, як того вимагали обставини справи та закон.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачені повноваження адміністративного суду щодо рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Вимога позивача про скасування рішення суб'єкта владних повноважень вимагає з'ясування судом наявності чи відсутності події та складу правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність ( частина 1 статті 9 КУпАП).

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 122 КУпАП відповідальність настає серед іншого за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

У відповідності до п. 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Отже для встановлення об'єктивної сторони правопорушення, необхідно визначити швидкість руху відповідного транспортного засобу.

Представник позивача у позовній заяві стверджує, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем рухався зі швидкістю, меншою ніж вказано в постанові та яка не передбачає відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, результату засобу вимірювальної техніки, яку використав поліцейський він не довіряє.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вимірювання швидкості руху автомобіля позивача проводилось за допомогою лазерного вимірювача «TRUKAN LTI 20/20 TC» серійний номер 000584.

Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002, який втратив чинність 26.07.2016 на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 972 від 14.06.2016, затверджено «Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки» (далі Порядок).

Пунктом 2.6 цього Порядку було передбачено, що сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Під час дії вищевказаного Порядку наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 1362 від 02.11.2015 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, зокрема, згідно п.1 були виключені з державного реєстру засобів вимірювальної техніки окремі типи засобів, унесені до нього за відповідними номерами, в тому числі за номером У3197-12.

Тобто, тип засобу «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LTI 20/20 TruCAM», який був зареєстрований в Державному реєстрі за номером У3197-12, є виключеним, та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки є не чинним з 02.11.2015.

Крім того, відповідно Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 833 від10.11.2017, система фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, використовується серед іншого і для фіксування таких порушень ПДР, як перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.

Пунктом 9 цього Порядку передбачено, що до складу автоматичної системи фіксації входить мережа технічних засобів (приладів контролю), які монтуються/розміщуються по зовнішньому периметру доріг на об'єктах вулично-дорожньої інфраструктури і будівель, службових транспортних засобах та забезпечують в автоматичному режимі фотозйомку або відеозапис подій, що містять ознаки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розпізнавання номерних знаків транспортних засобів та передачу інформації про зафіксовані події телекомунікаційними мережами до автоматизованої системи обробки даних МВС.

Вимоги до технічних засобів (приладів контролю) і складу інформаційних файлів та метаданих, що створюються ними, установлюються законодавством у сфері технічного регулювання та стандартизації.

Такий вид технічного засобу контролю, як лазерний вимірювач швидкості руху, що використовується виключно в ручному режимі фізичною особою - патрульним поліцейським, до складу автоматичної системи фіксації не входить, що видно з пункту 10 цього Порядку.

Враховуючи все вищевикладене, а також неподання відповідачем у встановлений судом строк відзиву на позов, суд дійшов висновку, що вимірювання швидкості руху за допомогою лазерного приладу «LTI 20/20 TruCAM», серійний номер 000584, поліцейським Лемішком В.І. не відповідає вимогам закону, встановленим нормам та правилам. З цих підстав, доказ отриманий з використанням цього пристрою є недопустимим.

Таким чином, суд дійшов висновку про визнання протиправною постанови в справі про адміністративне правопорушення НК № 489675 від 25.02.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, що тягне за собою її скасування з закриттям справи, у зв'язку з недоведеністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 8-11, 72-77, 241-244, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського взводу 1 роти ІІ батальйону 3 Управління патрульної поліції у Львівській області, сержанта поліції Лемішко Василя Івановича про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною, скасування її та закриття провадження у справі - задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії НК № 489675 від 25.02.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Суддя А.О. Залеська