Справа № 200/2055/19-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 р. Справа№200/2055/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 довір. від 18.03.2019 року № 872/12

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов Мангушського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

до відповідача ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного

територіального управління юстиції у Донецькій області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Мангушське обєднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 21.01.2019 року у розмірі 5100 грн. по ВП № 57524143, винесену державним виконавцем Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, при примусовому виконанні виконавчого листа № 0540/7258/18-а, виданого 17.10.2018 року Донецьким окружним адміністративним судом.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважає позивач, постанова, яка оскаржується, прийнята відповідачем з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений нормами чинного, на момент її прийняття, законодавства.

Зазначає, що обовязковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, та не зробив цього, проте позивачем вживались дії щодо виконання судового рішення, а тому його вина та умисел на навмисне невиконання рішення суду у даній справі відсутні.

Вказує на відсутність цільового бюджетного фінансування для виконання рішення суду, на підставі якого відкрите виконавче провадження.

Враховуючи викладене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду матеріали виконавчого провадження, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, заяву про розгляд справи за його участю не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, суд зясував наступні обставини справи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.09.2018 року у справі № 0540/7258/18-а адміністративний позов ОСОБА_4 до Мангушського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії та зобовязати вчинити певні дії задоволений, визнані протиправними дії Мангушського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_4 з травня 2016 року, Мангушське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зобовязане поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_4 з травня 2016 року та виплатити виниклу з 01 травня 2016 року заборгованість, в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Постановою від 26.10.2018 року Мангушським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрите виконавче провадження № 57524143 на підставі виконавчого листа у справі № 0540/7258/18-а про зобовязання Мангушського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_4 з травня 2016 року та виплатити виниклу з 01 травня 2016 року заборгованість, в якій зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 7).

Листом від 07.11.2018 року № 1533/12 Мангушське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило Мангушський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, що рішення суду, на підставі якого відкрите ВП 57524143 відпрацьоване, однак виплата згідно рішення суду на користь ОСОБА_4 буде проведена після перевірки головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 10).

Постановою від 21.01.2019 року ВП 57524143 Мангушським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на Мангушське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області накладений штраф в сумі 5100 грн. за невиконання у встановлений виконавцем строк рішення суду, що зобовязує боржника виконати певні дії (а.с. 13).

13.02.2019 року Мангушським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесена постанова про закінчення виконавчого провадження 57524143, відкритого на підставі виконавчого листа у справі № 0540/7258/18-а про зобовязання Мангушського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_4 з травня 2016 року та виплатити виниклу з 01 травня 2016 року.

13.02.2019 року Мангушський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області направив до Мангушського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення у звязку з наявністю ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 21.01.2019 року у розмірі 5100 грн.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Таким чином, відповідач у справі субєкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обовязок по примусовому виконанню виконавчих документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов'язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.09.2018 року у справі № 0540/7258/18-а виконане позивачем тільки в частині нарахування пенсійних виплат.

Оскільки у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, на підставі якого відкрите виконавче провадження не виконане, приймаючи постанову про накладення на боржника штрафу, орган державної виконавчої служби діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат - постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10.

Аналогічна правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Враховуючи наведене, суд вважає посилання позивача на відсутність цільового бюджетного фінансування, як на доказ поважності причин невиконання рішення суду необґрунтованими.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на практику Верховного суду (постанова від 24.01.2018 року у справі № 404/3663/13-а (К/9901/1598/18) та постанова від 13.06.2018 року К/9901/12146/18 у справі № 757/29541/14-а), згідно якої невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки, як уже зазначалось судом вище, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Враховуючи наведене та те, що судове рішення позивачем у встановлений строк та спосіб не виконане без поважних причин, відсутність цільового бюджетного фінансування з метою виконання рішення суду не є поважною причиною для його невиконання, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану у даній справі постанову про накладення на позивача штрафу за не виконання рішення суду без поважних причин, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що позивачем не надано суду жодного доказу в обґрунтування доводів позовної заяви в розумінні зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлена правомірність дій відповідача щодо прийняття постанови про накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Мангушського обєднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 21.01.2019 року у розмірі 5100 грн. по ВП № 57524143, винесену державним виконавцем Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, при примусовому виконанні виконавчого листа № 0540/7258/18-а, виданого 17.10.2018 року Донецьким окружним адміністративним судом відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Давиденко Т.В.