Справа № 520/1625/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2019 р. № 520/1625/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до 1) Міністерства оборони України (Департамент фінансів) (просп. Повітрофлотський, буд. 6,м. Київ,03168), 2) Харківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України (61052, м. Харків, вул. Коцарська, 56) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляд) питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оформлене пунктом 63 протоколу № 122 від 07 грудня 2018 року;

- зобов`язати відповідача 1- Мінісгерство оборони України вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», в Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року;

- зобов`язати відповідача II - Харківський обласний військовий комісаріат повторно подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів. Міністерству оборони України, про виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», в Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум про призначення позивачу одноразової грошової допомоги в частині пункту 63 протоколу № 122 від 07 грудня 2018 року прийнято з порушенням норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить його скасувати у вказаній частині та вирішити питання про нарахування йому одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 22.02.2019 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачам, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від представника Міністерства оборони України до суду відзиву на позов не надходило.

Представником ІНФОРМАЦІЯ_1 04.03.2019 подано відзив на позов, в якому представник відповідача заперечує проти позову та зазначив, що оскільки позивач звільнений зі строкової військової служби прикордонних військ, правонаступником є саме Державна прикордонна служба України, а тому, підстави для виплати одноразової грошової допомоги в порядку ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" у Міністерства оборони України відсутні. Крім того, представник ІНФОРМАЦІЯ_1 зауважив, що до заяви про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не подано документу, що свідчить про причини та обставини поранення.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що з 03.06.1988 по 11.02.1989 позивач проходив дійсну військову службу в Збройних Силах СРСР, в тому числі приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 . Вказані обставини підтверджуються військовим квитком.

Позивачу з 19.05.2016 вперше встановлено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 285/ВЗС від 02.02.2018 загального захворювання та на зміну категорії на підставі довідки МСЕК серії 12 ААА №444598 позивача визнано інвалідом 2 групи, внаслідок поранення, контузії травми та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись боєві дії.

Позивач 28.12.2017 звернувся з заявою про виплату одноразової грошової допомоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому надав усі необхідні документи, передбачені п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013.

Відповідачем листом № 285/ВЗС від 02.02.2018 повідомлено позивача про те, що законних підстав для призначення йому одноразової грошової допомоги не має, оскільки:

- позивач проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР;

- надати підтверджуючі документи передбачені пунктом 11 Порядку, що свідчить про причини обставини поранення ( контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язано із вчинення особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення тілесного ушкодження.

Не погодившись з такими діями Харківського обласного військового комісаріату, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2018 року по справі № 820/1947/18 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Харківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України (вул. Коцарська, буд.56, м. Харків, 61052, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в частині відмови подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві". Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Вказане рішення суду набрало законної сили 03.08.2018, згідно даних автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду".

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказані обставини встановлені судовим рішенням від 08 червня 2018 р. по справі № 820/1947/18 та не заперечуються сторонами, у зв`язку з чим в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню у цій справі.

На виконання судового рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 подано до розпорядника бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Як встановлено судом, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянуто питання щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та прийнято рішення, оформлене протоколом № 122 від 07.12.2018 року (пункт 63 протоколу), яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Також вказано, що громадянину ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), якого 15.11.1989 звільнено зі строкової військової служби з Прикордонних військ КДБ СРСР та 19.05.2016 під час під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю загального захворювання (довідка МСЕК серія 12 ААА № 132826 від 19.05.2016), а 06.09.2016 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 12 ААА № 444598 від 19.10.2016).

Згідно з частиною 6 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Міністерство оборони України в 1989 році не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР, оскільки Міністерство оборони України було створено 24.08.1991 року відповідно до Постанови Верховної Ради України Про військові формування України та не є правонаступником Міністерства оборони СРСР.

Згідно зі статтею 23 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи.

Витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Також заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.

Позивач, вважаючи вищевказане рішення Міністерства оборони України протиправним, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд зазначає, що Верховним Суд України по справі №750/5074/17 чітко встановлено, що така категорія осіб, як позивач не мали права на призначення ОГД згідно Порядку затвердженого Постановою КМУ №499 від 28.05.2008 та іншими урядовими постановами.

А від так п. 2 Постанови 975 не може бути застосовано до позивача, оскільки даний пункт регулює відносини стосовно обмеженого кола осіб, а саме, які мали право на призначення ОГД до набрання чинності Порядком 975 тобто до 01.01.2014, до яких позивач не відноситься, що повністю узгоджується висновками Верховного Суду України по справі №750/5074/17 викладеним у постанові 26.06.2018.

Пункт 2 Постанови 975 регулює відносини лише стосовно осіб, які мали право на призначення ОГД згідно Порядку 499 та інших урядових порядків вказаних у п. 2 Постанови 975.

Водночас, пункт 2 Постанови 975 не регулює відносини стосовно кола осіб, яким було встановлено інвалідність до 01.01.2014 і які не мали право на призначення ОГД згідно Порядку 499 та порядків вказаних у п. 2 Постанови 975.

У відповідності до вимог ст. 16 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" в редакції з 01.01.2014, збільшено коло суб`єктів (осіб), які мають право на призначення ОГД та прикінцевими положеннями Закону від 04.07.2012 №5040-VI врегульовано питання стосовно поширення або не поширення нових змін до закону.

Згідно п. 1 та п. 2 прикінцевих положень Закону від 04.07.2012 №5040-VІ: Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2014 року. Встановити, що дія цього Закону не поширюється на осіб. стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців. військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні витати відповідно до законодавства».

Постанова ВСУ від 26.06.2018 не містить висновків про тлумачення прикінцевих положень Закону від 04.07.2012 №5040-VІ та ст. 16 Закону в редакції Закону №5040-VІ.

На вимоги п. 3 Прикінцевих положень Закону від 04.07.2012 №5040-VІ, Кабінет Міністрів України Постановою №975 від 25.12.2013 затвердив Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, який набрав чинності з 01.01.2014.

Враховуючи, що позивач не мав права на призначення ОГД до 01.01.2014 та стосовно позивача жодного рішення про призначення ОГД не приймалося то дія ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (в редакції Закону №5040-VІ) поширюється на позивача, вищевикладена позиція повністю узгоджується з практикою викладеної в Ухвалі від 19.07.2017 Касаційної інстанції по справі №К/800/36782/16 та К/800/36774/16.

Позивачу у 2016 року було встановлено при огляді ІII групу інвалідності.

На момент встановлення позивачу при огляді ІII групи інвалідності з 06.09.2016 право позивача визначено пп. 1 п. 6 Порядку 975 та пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону, оскільки причинами інвалідності у позивача є поранення, контузія та захворювання пов`язане з виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК, дані норми права жодним чином не обмежувала позивача з часом звільнення з військової служби та з часом встановлення йому інвалідності.

Ст. 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Слід відзначити, що позиція МОУ стосовно того, що право особи виникає лише з дати, що зазначено у довідці МСЕК виданої при первинному огляді є хибною - суперечить з п. 3 Порядку 975 та п. 11 Порядку 975, оскільки як вбачається з вищевказаних норм права, то законодавець не пов`язує право лише з довідкою МСЕК виданою особі при первинному огляді і не позбавляє особу реалізувати своє права на підставі довідки МСЕК виданої при повторному огляді.

Як вбачається з довідок МСЕК то інвалідність встановлюється на певний строк або безстроково, в довідках МСЕК чітко зазначено, що інвалідність встановлюється (вказується строк), а не підтверджується.

Вищевикладена правова позиція та обставини повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду України викладеною по справах з приводу призначення ОГД з посиланням на ст. 46 Конституції України та висновки Конституційний Суд України про додаткові гарантій соціальної захищеності такої категорії громадян, як позивач, які потребують, як під час проходження військової служби, так і після її закінчення, що зумовлено насамперед тим, що служба у Збройних Силах, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002).

Взагалі Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» повністю кореспондують положенням ст. 3 Конституції України, де вказано, зокрема, що здоров`я людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Аналогічні висновки Верховного Суду України викладені в постанові від 28.08.2018 по справі №645/3875/16-а, адміністративне провадження №К/9901/45451/18.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що ст. 16-4 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та п. 19 Порядку затвердженим Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 передбачений вичерпний перелік обставин при яких не здійснюється виплата одноразової грошової допомоги, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Також суд зазначає, що згідно п. 12 Порядку № 975- призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до п. 1 постанови КМ України від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Таким чином, вказаною постановою передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської Армії та прикордонних військ колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України.

Крім того, позивач перебував на військовому обліку у відповідному РВК МО України, причинний зв`язок поранення, отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані - встановлено Центральною військово-лікарською комісією МО України.

Згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 р. № 10224-ХІ «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» - прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР. Отже, на день звільнення позивача із строкової служби прикордонні війська входили до вкладу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до п. п. 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 р. «Про військові формування на Україні», Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.

Згідно з ст. 4 ЗУ «Про правонаступництво України», органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно п. 2 постанови КМ України від 02.01.1992 р. № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» з наступними змінами - Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Тобто, Державний комітет у справах охорони державного кордону України (нині - Державна прикордонна служба України) у 1992 р. став правонаступником лише тієї частини прикордонних військ КДБ СРСР, що базувалась на території України.

Позивач же проходив службу в колишньому Управлінні військ Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, до якого Державний комітет у справах охорони державного кордону України не мав відношення.

Також, зважаючи, що позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні МО СРСР, правонаступником якого в подальшому стало МО України, та в силу ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку № 975 - обов`язок щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності внаслідок поранення, контузії та наступних захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на МО України.

Відповідно до п. 21.7 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14 серпня 2008 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення № 402) постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року №36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з п. 21.8 Положення № 402 при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЖ можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

З аналізу вказаних нормативно-правових актів вбачається, що документом, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження може бути будь-який документ, який містить таку інформацію.

Протокол № 2201/ж від 05.09.2016р. засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв - свідчить про те, що поранення, контузія позивача - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

За таких обставин посилання відповідача на відсутність серед документів поданих для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, довідки або документу про причини та обставини поранення, на думку суду, є безпідставними, необґрунтованими та протиправними.

Крім того, відповідачем не враховано також і те, що згідно підпункту «Б» пункту 21.5 Положення № 402, причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, встановлюється у разі якщо вони не є наслідком протиправного діяння.

Отже, рішення ЦВЛК МО України № 2201/ж від 05.09.2016р., яким встановлено причинно-наслідковий зв`язок між отриманими поранень та контузії - підтверджує в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення, травми, контузії і є належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювань.

Зважаючи на викладене - ствердження про необхідність надання позивачем документа про причини та обставини поранення - не відповідає обставинам справи та є протиправним.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до 1) Міністерства оборони України (Департамент фінансів) , 2) Харківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляд) питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 63 протоколу № 122 від 07 грудня 2018 року.

Зобов`язати відповідач Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», в Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.

Зобов`язати відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів - Міністерству оборони України, про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», в Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Горшкова О.О.