Справа № 308/13177/18
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2019 року м. Ужгород№ 308/13177/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1;

відповідач Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 об'єднаного Управління пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкту владних повноважень та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернулася з позовом ОСОБА_1 (88007, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Тельмана, 49, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 об'єднаного Управління пенсійного фонду України Закарпатської області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 2, ), яким просила суд: "1. Відкрити скорочене провадження в адміністративній справі з вжиттям заходів щодо невідкладного розгляду і вирішення справи; 2. Витребувати докази у відповідача: заяву позивача від 01.07.2018 р. про поновлення виплати пенсії; Рішення Відповідача про невиплату пенсії Позивачу за червень, липень, серпень 2018 р. у загальній сумі 11887,98 грн. (3962,66 грн.х3 міс.=11887,98 грн.); Рішення Відповідача про невиплату пенсії Позивачу за жовтень 2018 р. у сумі 3962,66 грн.; 3. Визнати протиправним бездіяльність ОСОБА_3 об'єднаного Управління пенсійного фонду України Закарпатської області (), що полягає у невиплаті пенсії за червень, липень, серпень (включно) 2018 р. у загальній сумі 11887,98 грн. (3962,66 грн. х3 міс. = 11887,98 грн.), також за жовтень 2018 р. у сумі - 3962,66 грн. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1; 4. Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 об'єднаного Управління пенсійного фонду України Закарпатської області () про припинення виплати пенсії за червень 2018 р. у сумі - 3962,66 грн., липень 2018 р. у сумі - 3962,66 грн., серпень 2018 р. у сумі - 3962,66 грн. на загальну суму 11887,98 грн. (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім грн. 89 копійок) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1; 5. Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 об'єднаного Управління пенсійного фонду України Закарпатської області () про припинення виплати пенсії за жовтень 2018 р. у сумі - 3962,66 грн. (три тисячі девятсот шістдесят дві грн. 66 копійок) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1; 6. Зобов'язати Ужгородське об'єднане Управління пенсійного фонду України Закарпатської області () виплатити пенсію за червень 2018 р. у сумі - 3962,66 грн. (три тисячі девятсот шістдесят дві грн. 66 копійок), липень 2018 р. у сумі - 3962,66 грн. (три тисячі девятсот шістдесят дві грн. 66 копійок), серпень 2018 р. у сумі - 3962,66 грн. (три тисячі девятсот шістдесят дві грн. 66 копійок), за жовтень 2018 р. у сумі - 3962,66 грн. (три тисячі девятсот шістдесят дві грн. 66 копійок) на загальну суму 15850,55 грн. (п'ятнадцять тисяч вісімсот пятдесят грн. 55 копійок) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1 у строк передбачений Законом 1058-ІV; 7. Справу розглянути без моєї участі, але з повідомленням про результати розгляду."

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 грудня 2018 року на підставі статей 20, 29 КАС України дану справу за № 308/13177/18 передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

09 січня 2019 року вказана справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року було поновлено строк звернення до суду та прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався (оголошувалася перерва) у звязку з існуванням на те обєктивних причин.

Свої позовні вимоги позивач та мотивує наступним. Зокрема, позивач зазначає, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в населеному пункті за місцем її проживання (м. Луганськ) була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до Закарпатської області, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа. Відповідачем за період червень-серпень 2018 року у загальній сумі 11887,98 грн. та жовтень 2018 року у сумі - 3962,66 грн. не виплатив (припинив виплату пенсії) пенсію з підстав, не передбачених статтею 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту ОСОБА_4 України № 1058-IV). На думку позивача, такі дії Управління ПФУ є незаконними, оскільки порушують її право на пенсійне забезпечення. Просив позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що Ужгородське об'єднане управління ПФУ Закарпатської області діяло в межах діючого законодавства у галузі пенсійного забезпечення, зокрема, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб". Відповідно до протоколу № 13 від 22 червня 2018 року засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийнято рішення припинити ОСОБА_1 виплату пенсії, в зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання. З вересня 2018 року ОСОБА_1 пенсія виплачується в повному обсязі. Що стосується виплати пенсії за жовтень 2018 року в розмірі 3962,66 грн., то така виплата була профінансована управлінням в повному обсязі через банківську установу, в якій позивач отримує пенсію. Однак, 09 жовтня 2018 року ПАТ "Державний ощадний банк України" повернув вказану суму у звязку з закриттям рахунку. А відтак, відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки такі не відповідають вимогам законодавства України у галузі пенсійного забезпечення.

Під час розгляду справи по суті позивач позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що наведені у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову а повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Статус внутрішньо переміщеної особи визначений Законом України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі по тексту - ОСОБА_4 України № 1706-VII).

Згідно статтею 7 Закону України № 1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.а.с. 9,10).

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, про що свідчить копія її пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 (а.с. 38).

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення ОСОБА_3 міської ради від 27 листопада 2014 року за № НОМЕР_3 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживанням позивача є: 88007, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Тельмана, 49 (а.с. 8).

У відповідності до пункту 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року за № 365 " Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Закарпатським окружним адміністративним судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачеві ОСОБА_3 об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області виплачувалась пенсія у розмірі 3962,66 грн. щомісячно.

Як зазначає позивач в позовній заяві з 03 грудня 2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_3 обєднаному Управлінні пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV.

Відповідно до рішення від 22 червня 2018 року засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол № 13 від 22 червня 2018 року) було вирішено припинити ОСОБА_1 виплату пенсії, в зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання (а.с. 61).

ОСОБА_3 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області від 27 червня 2018 року № 6889/63, позивача було повідомлено, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, з 01 червня 2018 року виплату пенсії позивачу припинено до зясування та для можливості її поновлення ОСОБА_5 внесено до списків на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних витрат внутрішньо переміщеним особам (а.с. 12).

Згідно із рішенням від 20 липня 2018 року засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол № 15 від 20 липня 2018 року)вирішено поновити (призначити) ОСОБА_1 виплату пенсії (а.с. 59).

Як вбачається з виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 № 0060-8676 за період з 01 січня 2018 року по 08 листопада 2018 року, позивачем з 08 лютого 218 року було отримано пенсію в розмірі 3962,66 грн. щомісячно. У період з червня по серпень 2018 року нарахування пенсії відсутні. 07 вересня 2018 року позивачу було виплачено пенсію в розмірі 3962,66 грн. (а.с.а.с. 63-66).

Закарпатський окружним адміністративним судом було встановлено, що відповідачем на підставі рішення від 22 червня 2018 року засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол № 13 від 22 червня 2018 року) ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії, в зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання і така виплата була поновлена позивачеві з вересня 2018 року. Встановлено, що відповідачем не було виплачено пенсію позивачеві за період червень-серпень 2018 року.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 частиною 1 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк"

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає ОСОБА_4 України № 1058-IV.

Статтею 4 частиною 3 Закону України № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є ОСОБА_4 України № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до статті 47 частини 1 Закону України № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 49 частиною 1 Закону України № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Конституційне поняття "ОСОБА_4 України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

У листі від 27 червня 2018 року № 6889/63 (а.с. 12) на імя позивача, відповідач, як на підставу для призупинення виплати пенсії позивачу, посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

ОСОБА_4, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

ОСОБА_4 України № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до статті 17 частини 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" за № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Крім того, з наданого суду до рішення від 22 червня 2018 року засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол № 13 від 22 червня 2018 року), яким припинено з 01 червня 2018 року позивачу виплату пенсії, вбачається, що виплату належної позивачу пенсії припинено у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання.

Оцінюючи вказану поведінку відповідача з урахуванням положень статті 2 частини 2 КАС України, суд резюмує, що припинення виплати пенсії позивачу за червень 2018 року, липень 2018 року, серпень 2018 року здійснено не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Крім того, щодо посилань відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 10 частини 1 пункту 1 та статті 20 Закону України № 1706-VII, постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" суд вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до статті 10 частини 1 пункту 1 Закону України № 1706-VII Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Статтею 20 частиною 2 Закону України № 1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Проте наведені положення Закону України № 1706-VII не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно із статтею 92 частиною 1 пунктом 6 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Преамбулою Закону України № 1058-IV визначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (абзац 2 преамбули).

При цьому згідно з преамбулою Закону України № 1706-VII цей ОСОБА_4 відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (стаття 2 частина 1 Закону України № 1706-VII).

Отже, ураховуючи наведені положення Закону України № 1706-VII, суд вважає, що прийняття законодавцем цього Закону спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в статті 49 частині 1 Закону України № 1058-IV.

А відтак, суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за червень, липень, серпень 2018 року у загальній сумі 11887,98 грн. та зобовязання відповідача виплатити пенсію ОСОБА_1 за червень, липень, серпень 2018 року у розмірі 11887,98 грн..

Що стосується виплати пенсії ОСОБА_1 за жовтень 2018 року в розмірі 3962,66 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем пенсію за жовтень 2018 року не отримано, що не заперечується відповідачем.

Відповідач право позивача на отримання пенсії за жовтень 2018 року не заперечував, однак зазначив, що виплату пенсії за жовтень 2018 року в розмірі 3962,66 грн. позивачу було здійснено повному обсязі через банківську установу, в якій позивач отримує пенсію, однак 09 жовтня 2018 року ПАТ "Державний ощадний банк України" повернув вказану суму у звязку з закриттям рахунку позивача.

В судовому засіданні позивач вказала, що отримує пенсію по картковому рахунку ПАТ "Державний ощадний банк України", який нею не закривався та відповідно на який отримує пенсію по даний час, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача, з якого вбачається рух коштував за спірний період (жовтень 2018 року) (а.с. 64).

Відповідачем, до суду не надано жодних доказів на підтвердження перерахунку, а відтак повернення банківською установою перерахованих відповідачеві пенсійних коштів позивача за жовтень 2018 року у звязку з закриттям рахунку позивача, а відтак позовні вимоги в частині зобов'язання виплатити позивачу заборгованість по пенсії за жовтень 2018 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 245 частини 4 КАС України суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є необхідність зобовязання ОСОБА_3 об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Закарпатської області виплатити ОСОБА_1 пенсію: за червень 2018 року у розмірі - 3962,66 грн., за липень 2018 р. у розмірі - 3962,66 грн., за серпень 2018 р. у розмірі - 3962,66 грн., за жовтень 2018 р. у розмірі - 3962,66 грн. - всього на загальну суму 15850,64 грн..

Разом з тим, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 об'єднаного Управління пенсійного фонду України Закарпатської області про припинення виплати пенсії за червень 2018 року у сумі - 3962,66 грн., липень 2018 року у сумі - 3962,66 грн., серпень 2018 року у сумі - 3962,66 грн. на загальну суму 11887,98 грн. позивачу та визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 об'єднаного Управління пенсійного фонду України Закарпатської про припинення виплати пенсії за жовтень 2018 року у сумі - 3962,66 грн..

Однак, як судом встановлено, відповідачем при припиненні виплати пенсії ОСОБА_1 за спірні періоди, рішення не приймалось, а відтак у задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити.

Разом з тим, рішенням від 03 травня 2018 року, ухваленим за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18 (ПЗ/9901/20/18), Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду позов ОСОБА_6 задовольнив у повному обсязі. Суд визнав протиправним та скасував розпорядження Управління ПФУ від 24 березня 2017 року про припинення ОСОБА_6 виплати пенсії до з'ясування. Зобов'язав Управління ПФУ відновити виплату ОСОБА_6 призначеної їй пенсії за віком з 01 квітня 2017 року. У частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць вирішив про негайне виконання судового рішення. Зобов'язав Управління ПФУ подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили (міститься в ЄДРСР за № 73869341).

Суд дійшов висновку, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи типові справи, визначення яких наведено в статті 4 частини 1 пункті 21 КАС України, мають такі ознаки:

1) позивачем у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою;

2) відповідачем є територіальний орган ПФУ, на пенсійному обліку якого перебуває позивач;

3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв'язку з припиненням територіальними органами ПФУ виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені пунктами 1, 3-5 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV);

4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії).

Таким чином, висновки Верховного Суду в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач:

1) є громадянином України;

2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення, про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи;

3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону № 1058-IV.

Статтею 2 частини 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У пункту 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа "РуїзТоріха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно із статтею 139 частини першої КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 139, 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (88007, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Тельмана, 49, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 2, ) про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним бездіяльність ОСОБА_3 об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 2, ), щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 (88007, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Тельмана, 49, РНОКПП НОМЕР_1) за червень, липень, серпень 2018 року у загальній сумі 11887,98 грн. та за жовтень 2018 року у сумі - 3962,66 грн..

Зобов'язати Ужгородське об'єднане Управління пенсійного фонду України Закарпатської області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 2, ) виплатити ОСОБА_1 (88007, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Тельмана, 49, РНОКПП НОМЕР_1) пенсію: за червень 2018 року у розмірі - 3962,66 (трьох тисяч девятисот шістдесяти двох грн. 66 коп.) грн., за липень 2018 р. у розмірі - 3962,66 (трьох тисяч девятисот шістдесяти двох грн. 66 коп.) грн., за серпень 2018 р. у розмірі - 3962,66 (трьох тисяч девятисот шістдесяти двох грн. 66 коп.) грн., за жовтень 2018 р. у розмірі - 3962,66 (трьох тисяч девятисот шістдесяти двох грн. 66 коп.) грн. - всього на загальну суму 15850,64 (пятнадцяти тисяч восьмиста пятдесяти грн. 64 коп.) грн..

Стягнути на користь ОСОБА_1 (88007, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Тельмана, 49, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 обєднаного Управління пенсійного фонду України Закарпатської області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 2, ) судові витрати у розмірі 704,80 (семисот чотирьох гривень 80 коп.) грн..

У задоволенні позову в частині решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 13 березня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 19 березня 2019 року.

СуддяОСОБА_7