Справа № 807/345/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2019 року м. Ужгород№ 807/345/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я. М.

при секретарі судового засідання - Жирош С.Ю.

за участю:

представник позивача: Бодак Т.М.,

представник відповідача: Бондар С.М.,

представник третьої особи: Омелянюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Департамент соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду Закарпатської області (далі відповідач, Хустське ОУПФ), в якій просить: 1. Визнати неправомірними дії Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.ст.54, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 2. Зобов`язати Хустське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю, АДРЕСА_1 , пенсію із зниженням пенсійного віку на 8 років, відповідно до ст.ст.54, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з моменту його звернення до органу Пенсійного фонду, а саме з 05.12.2017 року.

Протокольною ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання, було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Хустського ОУПФ України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, рішенням відповідача, оформленого протоколом №6 від 21.02.2018 року, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах пенсії та встановлено, що нібито перебування в зоні відчуження є меншим періодом ніж 14 календарних днів. Також у Хустському об`єднаному управлінні виникли сумніви щодо законності видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2, а також законності видачі довідки №24/7809 від 12.03.1993р., виданої управлінням хімічних військ, відповідно до яких позивач отримав посвідчення 2 категорії учасника ЧАЕС, а тому, відповідно, переконаний, що має право призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 8 років при виповненні йому 52 років.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що для призначення пенсії громадянином ОСОБА_1 представлено посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 році (категорія 2) серія НОМЕР_1 , видане Закарпатською обласною державною адміністрацією та копію довідки виданої управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу №24/7809 від12.03.1993 року про те, що за період з 24.01.1987 року по 29.01.1987 р. та з 03.02.1987 р. по 12.02.1987 р. виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в населеному пункті Прип`ять (всього 16 днів). Пунктом 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», встановлено, що документи подаються тільки в оригіналах. Хустським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області при призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 виникла необхідність направити запити на витребування довідок на підставі первинних документів. Для уточнення періоду участі позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС запити направлено до Державного Галузевого архіву Міністерства оборони України. За результатами отриманої відповіді виявлено, що гр. ОСОБА_1 виїжджав в зону відчуження м. Прип`ять: грудень 1986 року 1 день, січень 1987 року - 24, 27, 28 числа, лютий 1987 року - 12, 16 числа. Отже, первинними документами не підтверджено перебування ОСОБА_1 у зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечила з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд такі задовольнити повністю. Подала суду письмові пояснення та надала оригінал архівних матеріалів, в яких міститься оригінал довідки від 1993 року.

Дослідивши матеріали справи, подані оригінали архівних документів для огляду в судовому засіданні, матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986-7 роках, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 серії НОМЕР_1 , виданого 12 квітня 1993 року.

05 грудня 2017 року позивач звернувся до Хустського ОУПФ України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До заяви було додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; трудову книжку; військовий квиток; довідка про зміну назви організації; документ про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС №7809; посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС НОМЕР_1 (копія).

Рішенням комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням/перерахунком/ та виплатою пенсій Хустського ОУПФУ Закарпатської області №6 від 21 лютого 2018 року, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з тим, що первинними документами не підтверджено перебування ОСОБА_1 у зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, оформленого протоколом №6 від 21 лютого 2018 року та скориставшись своїм правом, позивач звернувся до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку рішенню Хустського ОУПФУ Закарпатської області, оформленого протоколом №06 від 21 лютого 2018 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я врегульовано Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон 796).

Відповідно до ст. 55 Закону 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році пенсії надається пенсія із заниженням віку на 5 років.

Отже, як видно із процитованих норм, особам які працювали на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, пенсія надається із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з абз. 7 п.п. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року N 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 закону 796 підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Згідно зі статтею 65 Закону 796 документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 25 серпня 1992 року № 501 (діяв на момент видачі позивачу посвідчення) посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військовий квиток і довідка командира військової частини про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження;

в) довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 398/3509/16-а (2-а/398/54/17).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже було встановлено судом, позивач згідно посвідчення від 12 квітня 1993 року серії НОМЕР_1 та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.

Підставою для видачі зазначеного посвідчення послужив факт виконання позивачем робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження у період проходження військової служби з 26 листопада 1986 року по 08 березня 1987 року.

Так, ч. 3 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали:

- у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів;

- у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів;

- у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів;

- на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Аналізуючи вищенаведені норми права, суд вважає, що документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав в наслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», або «Потерпілий від чорнобильської катастрофи».

Крім того, з матеріалів справи та досліджених в судовому засіданні оригіналів документів, вбачається що ОСОБА_1 дійсно Закарпатською облдержадміністрацією 12.04.1993 року було видано посвідчення 2 категорії серії НОМЕР_1 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 25.08.92 року № 501 на підставі архівної довідки від 12.03.1993 року № 24/7809, виданої управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу, про його участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконуванні обов`язків військової служби по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 26.11.1986 року по 08.03.1987 року, якою підтверджено виїзди ОСОБА_1 , (у складі військової частини НОМЕР_2 ) з 24.01.1987 року по 29.01.1987 року та з 03.02.1987 року по 12.02.1987 року у населений пункт Прип`ять. Довідка в оригіналі з відтисками печатки зберігається в архівних документах департаменту і оригінал такої оглянута судом в судовому засіданні. Правомірність видачі вищевказаної довідки встановлено Директивою начальника Головного штабу Збройних Сил України від 14.04.93 року № ДГШ-63. Довідка Галузевого державного архіву Міноборони України від 05.12.2017 року № 7588/21-04-01 теж підтверджує участь ОСОБА_1 , у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконуванні обов`язків військової служби по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в складі військової частини НОМЕР_2 в період з 26.11.1986 року по 09.03.1987 року.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією архівного витягу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/1542 від 24.01.2019 року вбачається, що в наказі командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині (н.п. Нова Радча) від 09 березня 1987 року №68 значиться (далі текст мовою оригіналу - російською): «§ 4. Сего числа полагать убывшими после окончания сборов по ликвидации последствий аварии на ЧАЭС в комплектующие РВК военнослужащих запаса, выдать справки на получение второго должностного оклада за период: по заключению РВК с-т Бодак И.И. в Хустский РВК. Д. О. - 17,24 р. Поименованных военнослужащих исключить из списков личного состава части, всех видов обеспечения. Произвести контрольный замер обмундирования на степень зараженности, отправить на пересыльный пункт в г. Овруч для получения ВПД» (а.с. 124).

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 №03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13.06.1989 №10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф «таємно» з низки нормативних актів, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів:

- розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964;

- постанови Ради Міністрів СРСР від 07.05.1986 № 524-156;

- розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031;

- постанови Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 № 655-195;

- постанови Ради Міністрів УРСР від 10.06.1986 № 207-7 та інші.

Суд зазначає, що базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Професійних Спілок від 07.05.1986 №524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції».

Абзацом другим цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Абзацом третім цього пункту було передбачено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 №168-5 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів про прийняття постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156, а пунктом 3 цієї постанови на міністрів, керівників відомств, голів обл (міськ) виконкомів покладено персональну відповідальність за виконання зазначеної постанови.

У подальшому правовому регулюванні вказані положення постанови №524-156 зазнали змін та уточнень.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п`ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу на військовим або спеціальним званням (абзац перший).

Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195 дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов`язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові в розмірі 3 руб. 50 коп., а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2 руб. 85 коп. на добу) та безкоштовним житлом.

Таким чином, зазначеними вище письмовими доказами підтверджується факт виконання позивачем робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 24.01.1987 року по 29.01.1987 року та з 03.02.1987 року по 12.02.1987 року, тобто протягом понад 14-ти календарних днів у м. Чорнобиль, що відноситься до зони відчуження.

Отже, в ході судового розгляду справи підтверджено факт участі позивача у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, а надані ним до заяви про призначення пенсії документи є належними доказами на підтвердження передбачених законом відомостей на підставі, яких здійснюється таке призначення. Відтак, позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд зазначає, що доводи представника відповідача про те, що в архівній довідці Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України від 05.12.2017 № 7588/21-04-01, отриманій на запит Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, та на яку, як на підставу відмови у призначенні пенсії, спирається зазначене управління, зазначено інші дні роботи в зоні відчуження, не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії громадянину, оскільки він не є особою, відповідальною за збереження необхідних документів військової частини відповідними органами. Згідно з чинним законодавством відповідальність за незбереження документації на підприємстві, установі, організації, у даному випадку у військовій частині НОМЕР_2 , у складі якої приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не може бути покладена на ОСОБА_1 , і він не повинен нести негативні наслідки незбереження таких документів у вигляді відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах. Вищевказана довідка Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України не скасовує архівну довідку від 12.03.1993 року № 24/7809, видану управлінням хімічних військ ПрикВО. Жодним нормативним документом на сьогодні не встановлено перевагу однієї довідки над іншою.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа-відповіді Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 25.04.2013 року за №179/г/54 на звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вбачається, що довідки хімічних військ Прикарпатського військового округу (військова частина 73832), видавались з порушеннями, тому в зв`язку з недопущенням подальшої фальсифікації, документи військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_2 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 було передано на зберігання в архів (а.с.87).

Крім того, факт участі ОСОБА_1 в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в цей же період підтверджено записом у військовому квитку НОМЕР_6 , виконаним у 1987 році. У 1997 році тимчасовою комісією по перевірці правильності видачі посвідчень «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС» Закарпатської ОДА, до складу якої входили представники Пенсійного фонду України в Закарпатській області та облвійськкомату, було перевірено та підтверджено правильність видачі вищевказаного посвідчення ОСОБА_1 (витяг з протоколу засідання комісії № 27 від 04.07.1997 року).

Вказані ж розбіжності в довідках не спростовують факту його участі в такій ліквідації.

Крім того, як зазначалось вище, наявність у позивача посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є достатнім підтвердженням обставин, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд зазначає, що посвідчення позивача про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС недійсним не визнавалось, та такий його статус не оскаржується.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що відмова у призначенні пенсії ОСОБА_1 суперечить вимогам законодавства. Таким чином, рішення комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням/перерахунком/ та виплатою пенсій Хустського ОУПФУ Закарпатської області оформлену протоколом №6 від 21 лютого 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку; 2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності

Позивач досяг пенсійного віку для призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку. Із заявою про призначення пенсії до Хустського ОУПФ звернувся 05 грудня2017 року.

Таким чином, пенсія позивачу повинна бути призначена з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 05 грудня 2017 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Хустським ОУПФ не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Матеріалами справи підтверджується право позивача на призначення такої пенсії. У зв`язку з чим, суд приходить висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії, за відсутності на те правових підстав, а відтак позовні вимоги слід задовольнити, а порушені права позивача підлягають захисту судом шляхом зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Разом з цим, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення».

Так, відповідно до пункту 3 цієї, Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Відтак, при вирішені цього спору суд керується також положеннями частини другої статті 2 КАС України, відповідно до якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено);) добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій «прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій «прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії» - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, рішення про відмову в призначенні пенсії за віком прийнято без врахування розтлумачених критеріїв, адже не взято до уваги документ з не передбачених законом підстав.

В контексті наведеного, суд враховує положення пункту 10 частини другої, частини третьої статті 245 КАС України, відповідно до яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За сукупністю наведених обставин, суд вважає за необхідне з метою належного та ефективного захисту прав позивача визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, оформлене протоколом №6 від 21.02.2018 року про відмову в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , згідно поданої заяви від 05 грудня 2017 року.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Департамент соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірними дії Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 54, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, оформлене протоколом №6 від 21.02.2018 року про відмову в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , згідно поданої заяви від 05 грудня 2017 року.

4. Зобов`язати Хустське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (вул. Івана Франка, 149, м. Хуст, 90400, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) пенсію за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18 березня 2019 року.

СуддяЯ.М. Калинич