Справа № 0640/3445/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження

Справа № 0640/3445/18

14 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши у письмовому провадженні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за втрачене сподкове нерухоме майно з урахуванням коефіцієнтів індексації житолового фонду,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Враховуючи, що апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду, Сьомий апеляційний адміністративний суд, ухвалою від 03 січня 2019 року залишив апеляційну скаргу без руху та запропонував скаржнику звернутись до Сьомого апеляційного адміністративного суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, вказавши підстави для його поновлення.

Зокрема, при поданні апеляційної скарги, як на доказ пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, апелянтом надано вибірково ксерокопії окремих сторінок паспорту з відмітками прикордонної служби про перетин кордону України. Проте, дослідивши додані до заяви докази, судом апеляційної інстанції встановлено, що вони не підтверджують в повній мірі доводи заявника, зокрема щодо знаходження за межами України ввесь період часу з 20.06.2018 року по 23.11.2018 року та відповідно не доводять неможливість звернутись з апеляційною скаргою у встановлений КАС України строк.

На виконання вимог суду, 24 січня 2019 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Проте, доводи зазначені в даній заяві, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, не є достатніми, аби встановити, чи звернувся апелянт з апеляційною скаргою у встановлені КАС України строки.

З огляду на вказані обставини, ухвалою від 30 січня 2019 року апелянту продовжено строк усунення недоліків апеляційної скарги та запропоновано протягом 10 днів з моменту отримання даної ухвали, надати ксерокопії всіх сторінок паспорту ОСОБА_1.

На виконання вимог суду, 18 лютого 2019 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року, вказана заява призначена до розгляду с порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції в порядку письмового провадження 12 жовтня 2018 року, проте з апеляційною скаргою позивач звернувся до суду лише 26 грудня 2018 року.

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, представник апелянта - адвокат ОСОБА_2 причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду пояснює перебуванням ОСОБА_1, у період з 20.10.2018 року по 20.11.2018 року та 18.12.2018 року за межами України. На доказ зазначеного до заяви додано ксерокопії сторінок паспорту з відмітками прикордонної служби про перетин кордону України. Проте, дослідивши додані до заяви докази, судом встановлено, що вони не підтверджують в повній мірі доводи заявника та відповідно не доводять неможливість звернутись з апеляційною скаргою у встановлений КАС України строк як особисту, так і через уповноваженого представника.

Так, з матеріалів справи встановлено, що копію рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року отримано представником позивача ОСОБА_3 24 жовтня 2018 року. Вказане підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи (а.с.45). Довіреність на ім"я ОСОБА_3, на представлення інтересів позивача в суді міститься в матеріалах справи (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об'єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

В рішенні у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року Європейський суд з прав людини зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_4 проти України» від 26 квітня 2007 року та рішення у справі «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Окрім цього, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосудця в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 8 КАС України, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Такі приписи наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображенні і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов'язки.

При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 39 рішення у справі "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

У пунктах 46, 47 цього ж Рішення ЄСПЛ вказує на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних ОСОБА_5. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії". Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів не вбачає наявності поважних причин пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

За правилами п.4 ч.1 ст.299 КАС України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст.121, 295, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України .

Головуючий ОСОБА_5

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7