Справа № 320/438/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року м. Київ № 320/438/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Колеснікової І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення та праці виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області

про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення та праці виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення та праці виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення та праці виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про безпідставну відмову відповідача у встановленні йому статусу ветерана війни та видачі відповідного посвідчення відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі; судом постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання; витребувано у позивача документи, про підтвердження, його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони; запропоновано відповідачеві подати до суду у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву (відзив).

27.02.2019 до суду надійшли пояснення позивача, в яких зазначено, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, що підтверджується копією маршрутного листа від 26.03.1996 № 43 та отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались. Відтак, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1, довідки Поліської районної Державної адміністрації Київської області від 14.05.2002 № 480, позивач з 09.07.1976 по 28.02.1996 працював у дослідному господарстві «Радіоеколог».

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 18.01.2005, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській катастрофи Категорія 1. Також позивачеві надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується вкладкою від 18.01.2005 № НОМЕР_3 до посвідчення серії № НОМЕР_4 (а.с. 11).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 232882, позивачеві з 11.01.2005 встановлено другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності, виданої обласною спеціалізованою МСЕК, серії КИО-1 № 232882 ступень втрати професійної працездатності позивача з 11.01.2005 становить 70%, довічно (а.с. 19).

З експертного висновку Київської регіональної міжвідомчої експертної ради (комісії) по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та їх професійного характеру від 25.11.1996 № 1489, захворювання позивача пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 26).

У листопаді 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою від 12.11.2018 про встановлення статусу інваліда війни (а.с. 12).

Листом від 13.11.2018 № 13-14/03/2274 Управління соціального захисту населення та праці виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області повідомило позивача, що відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу" до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією Чорнобильської катастрофи. Проте, оскільки додані до заяви документи не підтверджують факт залучення позивача і виконання ним робіт з ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, комісією щодо встановлення статусу інваліда війни особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської вирішено відмовити ОСОБА_1 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону № 3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначено у статтею 7 Закону № 3551-XII.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, статус інваліда війни з підстав, визначених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII, надається за наявності у особи сукупності таких обов'язкових умов:

1) залучення особи до складу формувань Цивільної оборони;

2) отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовано Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі - Положення №302).

Згідно пункту 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до пункту 10 Положення № 302 "Посвідчення інваліда війни" посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Відтак, факт отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Що стосується кола осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони та доказів, якими підтверджуються такі обставини, суд зазначає таке.

Наділяючи осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, правом на отримання статусу ветерана війни (інваліда війни), законодавцем у Законі № 3551-XII та Положенні № 302 не визначено родових ознак формувань Цивільної оборони, на склад осіб, на яких поширюються зазначені пільги. Не визначено вказаними нормативно-правовими актами й переліку документів, що підтверджували б факт участі осіб у складі формувань цивільної оборони. Тому, вказані обставини підлягають встановленню у кожному випадку індивідуально з урахуванням обставин справи.

Позивачем зазначено, що всі громадяни, які залучались до виконання робіт по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Таким чином позивачем вказано на факт його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як на беззаперечний та вичерпний доказ залучення його до складу формувань Цивільної оборони.

Втім, суд не погоджується з наведеними аргументами позивача, з огляду на таке.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Суд зазначає, що Законом України від 15.06.2004 № 1770-IV частину другу статті 7 Закону № 3551-XII було доповнено пунктом дев'ятим, відповідно до якого статус інваліда війни було поширено й на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

У пояснювальній записці до проекту Закону від 15.06.2004 № 1770-IV зазначено: "З перших днів аварії на Чорнобильській АЕС 1300 осіб, залучених до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення. На той час загони Цивільної оборони знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Перелік робіт, які провадились цими загонами, включає: проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань. Є усі архівні документи на підтвердження цих фактів.

Проте при виконанні тих же робіт, що й особи мобілізовані військкоматами до інших військових формувань, інваліди з цієї малочисельної категорії ліквідаторів не прирівняні до інвалідів війни Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Пояснити це можна лише тим, що на час прийняття спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики і Міністерства оборони України 1 грудня 1997 року про прирівняння інвалідів-ліквідаторів з числа призваних через військкомати до інвалідів війни загони Цивільної оборони вже були виведені зі складу Міністерства оборони і випали з поля зору законотворців".

Ураховуючи викладене суд дійшов висновку про безпідставність поширення статусу інваліда війни з підстав, визначених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII, на усіх без виключення ліквідаторів аварії на ЧАЕС, яким встановлено інвалідність.

Крім цього, відповідно до інформації Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, що наведено у роз'ясненні від 14.08.2006 № 04-9492/281, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь три зведені загони ІДО - Київської, Житомирської та Чернігівської областей, сформовані на базі об'єднань "Хімволокно". Також до складу цих формувань входив особовий склад штабів ЦО, який направлявся до складу оперативних груп ЦО України (м. Чорнобиль) та ЦО Київської області (м. Іванків). Документи про залучення зазначеної категорії осіб до формувань цивільної оборони зберігаються в архіві МНС або в архівах облдержадміністрацій вказаних областей.

Проте, документами, долучені позивачем до своєї заяви щодо набуття статусу інваліда війни й доданими до позову, належним чином підтверджується його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв'язку з його, участю у таких заходах; також на нього поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивачем не надано.

Суд зазначає, що ця обставина є істотною, оскільки у протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) поширювався б на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі № 368/1579/14, від 10 травня 2018 року у справі № 279/12162/15-а, від 07.06.2018 у справі № 377/797/17, від 21.08.2018 у справі № 279/2285/16-а, від 10.05.2018 (справа № 279/12162/15-а), від 18.10.2018 справа № 753/12234/17; в ухвалі Верховного Суду України від 07.07.2017 (справа № 676/4127/16-а) та ухвалі Вищого адміністративного суду від 31.05.2017 (справа № К/800/36540/16).

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За викладених обставин суд дійшов висновку, що з огляду на долучені позивачем документи до заяви, відповідач не мав правових підстав для встановлення позивачеві статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Втім, суд вважає за необхідне зазначити, що підставою для відмови у задоволенні даного адміністративного позову є відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Отже, у разі зібрання додаткових доказів, позивач не позбавлений права повторно звернутись до органу праці та соціального захисту населення із заявою про визнання за нею статусу інваліда війни.

За наведених обставин суд також вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що Законом № 3551-XII не встановлено перелік доказів, на підставі яких може бути встановлено факт залучення особи до складу формувань Цивільної оборони, а отже факт залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони може бути підтверджено будь-якими фактичними даними, що містять інформацію про вказані обставини, в тому числі й рішенням суду про встановлення юридичного факту.

Відповідно до частини п'ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, доказів понесення яким судових витрат суду не надано, судові витрати у цій частині стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.