Справа № 640/19347/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення та дата складання повного тексту не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 20.11.2018 р. звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності Міністерства оборони України, внаслідок яких були порушені положення контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, зокрема абзаців 1, 2 та 5 п. 2 та п. 4; визнання незаконним наказу командира військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення позивача на підставі п. «а» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; зобов`язання в/ч НОМЕР_1 внести зміни до наказу про звільнення, зокрема зазначити підставою для звільнення позивача обмежену придатність до військової служби; зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати позивачу майнову шкоду у вигляді витрат, які необхідно понести для проведення операції у розмірі 588405, 36 грн.; стягнення з Міністерства оборони України на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100000, 00грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року позивачу повернуто позовну заяву в частині позовних вимог про визнання незаконним наказу командира військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення позивача на підставі п. «а» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 внести зміни до наказу про звільнення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі у зв`язку з тим, що решту позовних вимог не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, ухвалу суду першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що, на його думку, суд першої інстанції не врахував положень частин 1, 4 ст. 19 КАС України, та прийшов до помилкового висновку про те, що позовна вимога про визнання протиправними дій та бездіяльності Міністерства оборони України, внаслідок яких були порушені положення контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, зокрема абзаців 1, 2 та 5 п. 2 та п. 4, не має ознак публічно правового спору.

Відзив до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 14.03.2019 р. постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У відповідності до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

В розумінні вказаної норми військова служба за контрактом належить до публічної.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Так позивачем заявлено позовну вимогу про визнання бездіяльності Міністерства оборони України в частині дотримання абзаців 1, 2 та 5 п. 2 та п. 4 контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Вважаючи, що такий спір є приватноправовим, суд першої інстанції зазначив, що спір у цій справі хоч і стосується дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, проте випливає із цивільно-правових правовідносин та послався на постанову Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі № 334/7452/16-ц.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

В той же час, зміст контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачений додатком 1 до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Згідно абзаців 1, 2 та 5 п. 2 цього контракту Міністерство оборони України зобов`язується відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином України, додержання його особистих прав і свобод та прав членів його сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України; охорону здоров`я його та членів його сім`ї, які мають право на отримання медичної допомоги у закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України.

У відповідності до п. 4 контракту сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки позов про визнання дій та бездіяльності відповідача в частині невиконання умов контракту пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби.

У відповідності до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що у справі № 334/7452/16-ц предметом позову було стягнення моральної шкоди, який не заявлявся одночасно з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо недотримання гарантій для позивача, передбачених умовами контракту, під час проходження військової служби та недотримання порядку попередження позивача про небажання укладення нового контракту перед звільненням позивача з військової служби.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду першої інстанції та приймаються колегією суддів в якості належних.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 229, 294, 308, 310, 312, 320 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року скасувати.

Справу № 640/19347/18 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 14.03.2019 р.)