Справа № 160/2472/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 березня 2019 р. Справа № 160/2472/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В. перевіривши матеріали адміністративного позову Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування курсантом витрат, повязаних з його утриманням у вищому навчальному закладі,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2019 року Національна академія сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_1 витрати, пов'язані з його утриманням у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 112672,88 гривень.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Так, судом встановлено, що між Національною академією сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_1, з однієї сторони, та відповідачем, з іншої сторони, укладено контракт від 15.08.2017 року, предметом якого є проходження військової служби (навчання) в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_1.

Згідно з п.1 вищезазначеного контракту відповідач зобов'язаний добровільно відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов'язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Наказом начальника Національної академії №136-КС від 30.10.2018 року (по особовому складу) із солдатом ОСОБА_2 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів та направлено в розпорядження начальника Міжнародного центру миро творчості та безпеки для подальшого проходження строкової військової служби.

Також, наказом начальника Національної академії №279 від 30.10.2018 року (по стройовій частині) солдата ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу Національної академії, знято з усіх видів забезпечення та зобовязано відшкодувати витрати, повязані з його утриманням в Національній академії в сумі 114172 грн. 88 коп.

Згідно довідки № 53 від 25.02.2019 року виданої позивачем, вбачається, що 06.11.2018 року відповідачем було відшкодовано позивачу 1500,00 гривень. Станом на 25.02.2019 року за курсантом ОСОБА_2 рахується заборгованість в сумі 112 672,88 гривень.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», контракт про проходження військової служби (навчання) укладається з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Судом встановлено, що підставою звернення до суду стало не відшкодування ОСОБА_2, у звязку з відрахуванням з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_1 (за відповідним наказом позивача), витрат повязаних з його утриманням в академії за період з 15.08.2017 року по 30.10.2018 року.

Суд звертає увагу, що згідно з наказом начальника Національної академії №136-КС від 30.10.2018 року (по особовому складу) із солдатом ОСОБА_2 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, тобто, станом на день подання позову, між сторонами припинені публічні правовідносини.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу відшкодування витрат, повязаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству оборони України, яке у даних правовідносинах не є субєктом владних повноважень, а тому даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року по справі 206/5454/15-ц, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016 р. (справа №К/800/51802/15) та постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду, термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Тобто, суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, позов про відшкодування витрат на навчання відповідача у вищому військовому навчальному закладі Міністерства оборони України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, слід відмовити позивачу у відкритті провадження у цій адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Крім того, позивачем, при подачі до Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративного позову, сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 444 від 04.03.2019 року.

Частиною 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір № 3674-VI від 08.07.2011 року сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, п. 1 ч. 1 ст. 170, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування курсантом витрат, повязаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Розяснити, що вирішення даного спору здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Повернути з Державного бюджету України на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1921,00 грн., сплачений на підставі платіжного доручення № 444 від 04.03.2019 року.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу за зазначеною у позовній заяві адресою.

Позивач: Національна академія сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_1 (79012, м. Львів, вул. Героїв Майдану, 32, ).

Відповідач: ОСОБА_2 (51033, АДРЕСА_1, код ОКПП НОМЕР_1).

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку та у строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков