Справа № 817/1261/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2019 року

Київ

справа №817/1261/15

адміністративне провадження №К/9901/7353/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 (судді: Шевчук С.М. (головуючий), Майор Г.І., Одемчук Є.В.) у справі № 817/1261/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, Підприємець) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 12.12.2014:

- №00223/1700, яким донараховано суму податку з доходів фізичних осіб в розмірі 140 813,95 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штрафи) в розмірі 54 583,48 грн;

- №00226/1712-1700, яким донараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 18 360,00 грн за не подання декларацій з податку на додану вартість за січень-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, січень-квітень 2013 року;

- №00222/1700, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 510,00 грн за не подання відомостей про нараховані та виплачені фізичним особам суми доходів і суми утриманих з них податків (довідки форми 1-ДФ);

- №00224/1700, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 510,00 грн. за незабезпечення зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених Податковим кодексом України.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно. Позивач вважає, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 28.11.2014 №00208/1712-1700/НОМЕР_1 щодо безтоварності господарських операцій з покупцями та продавцями, є необґрунтованими, оскільки ним було надано до перевірки всі первинні документи, що підтверджують реальність здійснення підприємницької діяльності. З цих же підстав вважає, що застосування штрафних за незабезпечення зберігання первинних документів при їх наявності є протиправним. Також зазначає, що донарахування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) за не подання декларацій з податку на додану вартість за 2011-2012 роки, січень-квітень 2013 року, є безпідставним, оскільки у нього не виникало обов'язку з подання таких декларацій з огляду на те, що ним не було допущено перевищення граничного обсягу оподатковуваних операцій, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 (суддя Сало А.Б.) позов Підприємця задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 12.12.2014 №00226/1712-1700, №00224/1700 та №00223/1700, в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності" у розмірі 171 179,93 грн (в тому числі за основним платежем 136 943,95 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 34 235,98 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 рішення суду першої інстанції скасовано в частині прийнятого рішення про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.12.2014 №00224/1700 та №00223/1700. В зазначеній частині прийнято нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.12.2014 №00223/1700 у частині, що стосується визначеного грошового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності" та штрафної санкції нарахованої внаслідок безпідставного збільшення Фізичній особі-підприємця ОСОБА_2 доходу за 2011рік у розмірі 29250,00 грн та за 2012 рік у розмірі 16520,00 грн. У задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 12.12.2014 №00224/1700 відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

5. Суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення погодився з висновком суду першої інстанції в частині безпідставності застосування контролюючим органом штрафних санкцій за неподання звітності, згідно податкового повідомлення - рішення податкового повідомлення-рішення від 12.12.2014 №00226/1712-1700, з огляду на те, що обрахування встановленого Податковим кодексом України граничного обсягу оподатковуваних операцій, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

Щодо податкового повідомлення рішення від 12.12.2014 №00223/1700, яке було скасовано в частині збільшення Фізичній особі-підприємця ОСОБА_2 доходу за 2011рік у розмірі 29250,00 грн та за 2012 рік у розмірі 16520,00 грн суд апеляційної інстанції дійшов висновку про непідтвердженість первинними документами фактичного руху активів (транспортне переміщення ТМЦ до площ належних позивачу; їх приймання за кількістю та об'ємом в т. ч. і зважування ТМЦ під час їх прийняття, проведення робіт по розвантаженню та навантаженню ТМЦ, виконання робіт по складуванню, зберіганню). Крім того, суд дійшов висновку і про заниження позивачем валового доходу за 2011-2013 роках на 98 304,85грн (з якої : 25 800,00 грн за 2011рік та 72 504,85грн за 2013рік) в результаті не включення до валового доходу всієї суми коштів, що надійшли на його розрахунковий рахунок та готівкових коштів за товари.

Також суд апеляційної інстанції погодився з доводами контролюючого органу в частині порушення позивачем п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, що полягає у незабезпеченні зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів та /або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, а як наслідок підтверджується правомірність зменшення обумовлених витрат позивача та правомірність винесення податкового повідомлення - рішення №00224/1700 від 12.12.2014 про застосування до позивача штрафу у розмірі 510грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 та залишити в силі постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 28.07.2015.

7. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для донарахування суми податку з доходів фізичних та застосування штрафних (фінансових) санкцій стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 28.11.2014. №00208/1712-1700/НОМЕР_1, оформленого за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки Підприємця щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, під час якої було виявлено, зокрема порушення :

- п. 138.2 ст. 138, п.167.1 ст.167, п.177.1 п.177.2 п.177.3 ст.177 Податкового кодексу України, що полягало у заниженні валового доходу на 144 074,85 грн. (в т.ч. за I-IV кв. 2011 року в сумі 55050,00 грн, за I-IV кв. 2012 року в сумі 16520,00 грн, за I-IV кв. 2013 року в сумі 72504,85 грн) внаслідок невключення позивачем до доходу всієї суми коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок та готівкових коштів за товари за 2011-2013 роки; завищення суми витрат за 2011-2013 роки в сумі 714099,00 грн. (в т.ч. за 2011р. в сумі 1800,00 грн., за 2012р. в сумі 17060,00 грн., за 2013р. в сумі 695239,00 грн.) за господарськими операціями з контрагентами, які не мають реальних правових наслідків;

- п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5, п.3.6, п.3.7, п.3.8 ст.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010р. №1020, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2011р. за №46/18784 та п.176.2 б) ст.176 Податкового кодексу України, а саме: не подавалися за 2011-2013 роки відповідно не включені нараховані та виплачені суми приватним підприємцям за товарно-матеріальні цінності та послуги з ознакою доходу « 157»;

- п.44.1, п.44.3 ст.44, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: не надано в повному обсязі документів, пов'язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, та встановлено не належне ведення обліку доходів та витрат: включення в декларацію про отримані доходи та понесені витрати за 2011р. та 2013р. перекручених даних;

- пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.201 Податкового кодексу України, а саме: не подано декларації з податку на додану вартість за січень-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, січень-квітень 2013 року.

На підставі акту перевірки, вказаних висновків та результатів адміністративного оскарження контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Стосовно обставин, щодо заниження витрат (у розмірі 1800грн. за 2011 рік; за 2012рік -17060грн; за 2013рік - 695239грн), то судами встановлено, що підставою для такого висновку слугували обставини щодо ненадання позивачем в ході перевірки первинних бухгалтерських документів, що підтверджують задекларовані позивачем показники витрат за період 2011-2013 років та документів, що підтверджували залишки ТМЦ у період з 2011 - 2013 роки, а частково надані первинні документи на постачання ФОП ОСОБА_7 для позивача цегли, паливних брикетів, твердопаливних котлів на загальну суму 158 750,00 грн не підтверджували обставини щодо фактичного надходження таких ТМЦ від названого контрагента, оскільки до перевірки не було надано: доказів щодо наявності складських приміщень, як власних так і орендованих; доказів переміщення таких товарів від постачальника до позивача; доказів складування; проведення вантажо - розвантажувальних робіт; доказів наявності трудових ресурсів, транспортних засобів, складських або інших приміщень, території (як власних так і орендованих або залучених на підставі інших цивільно-правових угод у користування) достатніх для виконання такої господарської операції.

Відносно обставин з приводу заниження позивачем валового доходу у зв'язку з не включенням до валового доходу всієї суми коштів, що надійшли на його розрахунковий рахунок та готівкових коштів за товари, суди попередніх інстанцій встановили, що:

- за 2011рік позивачем задекларовано дохід у розмірі 2800 грн, в той час за даними банківських виписок та книги обліку доходів і витрат за цей період сума фактичної виручки складає - 57850 грн. Судами встановлено, що у звітному місяці надходження коштів від ФГ "Веприк" у розмірі 29250 грн мало місце повернення позивачем названої суми коштів обумовленому контрагенту, відповідно до видаткових касових ордерів від 08.06.2011 №1, від 12.06.2011 №2 та від 27.06.2011 №3;

- сума задекларованого позивачем доходу за 2012 рік становить -18200 грн, сума фактично отриманої виручки за даними банківських виписок та книги обліку доходів і витрат за цей період складає - 34720грн. Судами встановлено, що у звітному році надходження коштів від ФОП ОСОБА_8 у розмірі 16 520 грн мало місце повернення позивачем названої суми коштів обумовленому контрагенту, відповідно до товарних чеків від 01.11.2012 №1 та від 02.11.2012 №2;

- за даними декларації позивача за 2013 рік розмір задекларованого доходу становить - 696527,43 грн, за даними банківських виписок та книги обліку доходів сума фактичної виручки і витрат у цей період становить - 769032,28 грн.

Таким чином, суми коштів, що надійшли на рахунок позивача у розмірі 29250 грн та у розмірі 16520 грн протиправно включена відповідачем до складу доходу позивача за 2011 рік та 2012 рік. Натомість судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем занижено валовий дохід за 2011-2013 роки на 98 304,85 грн, а саме 25800,00 грн за 2011 рік та 72504,85 грн за 2013 рік (в цій частині позивачем судові рішення позивачем не оскаржуються).

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. У доводах касаційної скарги Підприємець вказує на безпідставність висновків суду апеляційної інстанції щодо обставин відсутності фактичного здійснення господарських операцій з контрагентом ФОП ОСОБА_7, оскільки господарські правовідносини з вказаним контрагентом підтверджено первинними документами, також було надано договір оренди нежитлового приміщення, як доказу наявності місця для зберігання товару (вугілля та лісоматеріалів).

Касаційна скарга інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені в позовній заяві, додаткових поясненнях, запереченнях на апеляційну скаргу позивачем не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права скаржником не наведено. Позивач фактично просить здійснити переоцінку встановлених судами обставин справи.

Доводи касаційної скарги стосуються виключно взаємовідносин з ФОП ОСОБА_7, будь - яких доводів щодо інших встановлених судами обставин справи, зокрема щодо не включення позивачем до валового доходу всієї суми коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок за товари, касаційна скарга не містить.

10. Контролюючий орган надав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність висновків судів попередніх інстанцій про безпідставність не відображення позивачем отриманого доходу в деклараціях про майновий стан і доходи за 2015 та 2016 роки, а відповідно і безпідставність не оподаткування такого доходу у відповідності до вимог законодавства та просить залишити касаційну скаргу Підприємця без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року залишити без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

11. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Підпункт 14.1.27 пункт 14.1 статті 14.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

11.2. Підпункт 16.1.2 пункт 16.1 статті 16.

Платники податків зобов'язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

11.3. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

11.4. Пункт 44.3 статті 44.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

11.5. Пункт 44.6 статті 44.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

11.6. Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

11.7. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

11.8. Пункт 177.2 статті 177.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

11.9. Пункт 177.4 статті 177.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

12. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

12.1. Стаття 1.

12.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

12.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

12.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

12.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід.

14. Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця.

15. Витрати, що пов'язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи-підприємця мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.

16. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

17. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

18. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов'язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

19. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

20. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, додаткових поясненнях, запереченні на апеляційну скаргу та з урахуванням яких суд апеляційної інстанції вже надавав оцінку встановленим обставинам справи.

21. Розв'язуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення - рішення, в частині визначеного зобов'язання за господарськими операціями з контрагентом ФОП ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції, враховуючи встановлені контролюючим органом під час проведення перевірки обставини щодо не підтвердження господарських операцій з вказаним контрагентом належними первинними документами, а також встановлені обставини справи судом під час її розгляду, надав належну оцінку зібраних у справі доказів у їх сукупності з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час прийняття рішення) та дійшов обґрунтованого висновку про недостовірність задекларованих позивачем даних податкового обліку, що, відповідно, виключає право позивача формувати витрати за такими операціями.

22. Суд апеляційної інстанції при прийнятті рішення обґрунтовано врахував, що предметом поставки у межах договірних правовідносин з ФОП ОСОБА_7 для позивача у продовж 2011-2013 років є масивні та великогабаритні ТМЦ (вугілля, брикети, цегла, котли), проте договори купівлі - продажу вказаних товарно - матеріальних цінностей, не містять умов щодо порядку їх доставки, не визначають відповідальної особи за таку доставку, не містять адреси за якою такі цінності поставляються або отримуються позивачем, а позивачем в підтвердження фактичної поставки таких товарів не було надано доказів транспортування таких товарів від ФОП ОСОБА_7; доказів складування, зберігання; проведення вантажо - розвантажувальних та зважувальних робіт під час приймання та відпуску; доказів наявності трудових ресурсів, транспортних засобів, автонавантажувачів; доказів наявності складських або виробничих приміщень, територій, як власних так і орендованих достатніх для виконання такої господарської операції.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання Підприємця на наявність у нього складських приміщень (піднавісу), які були ним орендовані у ПП "Веприк" (керівником якого є також ОСОБА_7) в с. Слобідка, Острозького району, Рівненської області, а також надання ним копій товаро - транспортних накладних та актів здачі - прийняття послуг, оскільки судом було встановлено, що вугілля ФОП ОСОБА_7 придбавалось у м. Нововолинську та доставлялось для ФОП ОСОБА_7 до м. Дубровиця, с. Залужжя, с. Силець, с. Верба, при цьому, зазначені акти та товаро - транспортні накладні не містять жодних доказів щодо транспортування такого вугілля від ФОП ОСОБА_7 до позивача за адресою знаходження зазначеного піднавісу в с. Слобідка, Острозького району, Рівненської області або за іншою належною позивачу адресою. Жодних доказів приймання, зважування, складування, зберігання чи доставки товарно - матеріальних цінностей за обумовленою позивачем адресою (та за іншими, що могли б належати позивачу) матеріали справи не містять.

Крім того, як було встановлено під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції представник позивача також не зміг пояснити яким чином перелічені великогабаритні товарно - матеріальні цінності потрапили за адресою знаходження зазначеного піднавісу в с. Слобідка, Острозького району, Рівненської області, за рахунок, яких ресурсів проводилося транспортування, зважування при їх передачі від контрагента до позивача, за рахунок яких ресурсів забезпечувалося розвантаження, складування, зберігання, виконання робіт по навантаженню, зваження та подальший відпуску товару.

23. Посилання позивача на наявність у ФОП ОСОБА_7 відповідних талонів та накладних на відпуск вугілля з ВП Шахта №9 «Нововолинська», ВП «Волиньвуглезбутпостач», ДП «Волиньвугілля», ВП Шахтоуправління «Нововолинське», де останній придбавав вугілля, та яке в подальшому, як стверджує позивач, ним було придбано у ФОП ОСОБА_7, наявність у останнього договорів на перевезення, можливостей щодо навантаження та проведення інших робіт, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки такі талони, накладні, договори стосуються ФОП ОСОБА_7 та його контрагентів, і ніяким чином не підтверджують факту транспортування, навантаження, розвантаження, складування, зберігання, виконання робіт по навантаженню, зважуванню товарно - матеріальних цінностей (вугілля) позивачем чи ФОП ОСОБА_7 для позивача. Будь - яких договорів щодо надання послуг ФОП ОСОБА_7 для позивача з транспортування, навантаження, розвантаження, складування, зберігання, і т.д. матеріали справи не містять.

24. Судом апеляційної інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, детально досліджено господарські операції позивача з контрагентом ФОП ОСОБА_7 та надано об'єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів як позивача так і відповідача, у зв'язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в касаційній скарзі (аналогічні тим, що були зазначені в позовній заяві, додаткових поясненнях, запереченнях на апеляційну скаргу) щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

25. Колегія суддів приходить до висновку, що за конкретно встановлених обставин у справі на підставі оцінених доказів, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що контролюючим органом доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, натомість позивачем з огляду на приписи процесуального закону (ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень судами попередніх інстанцій) належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих контролюючим органом доказів та доводів щодо неправомірного включення до витрат операцій з придбання товарів у ФОП ОСОБА_7, які не спричинили настання реальних правових наслідків.

26 Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми, що регулюють спірні відносини та встановлені обставини справи в сукупності, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 слід залишити без задоволення.

27. Відповідно до п. 1 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

28. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Cуд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 у справі № 817/1261/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду