Справа № 640/18148/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби м. Києва на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Представництва «БЕРЛІН-ХЕМІ АКЦІЄНГЕЗЕЛЬШАФТ» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Представництво «БЕРЛІН-ХЕМІ АКЦІЄНГЕЗЕЛЬШАФТ» звернулося до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 01.08.2018, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб 11020500» за податковими зобов'язаннями у розмірі 4806,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1201,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що діяльність позивача повністю охоплюється поняттям «діяльність, що має підготовчий або допоміжний характер», а тому висновки відповідача щодо комерційного характеру діяльності представництва та, як наслідок, порушення ним податкового законодавства, що призвело до заниження податку на прибуток, є безпідставними і такими, що порушують права та законні інтереси позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно поширив на спірні правовідносини дію пп. 141.4.7 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України та п. 1 ст. 4 «Порядку розрахунку податкових зобов'язань з податку на прибуток нерезидентів, які провадять діяльність на території України через постійне представництво», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25 червня 2013 року №610, що призвело до неправомірного донарахування позивачеві грошових зобов'язань.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Доводи апелянта обґрунтовані тим, що представництво займалось реєстрацією (перереєстрацією) лікарських засобів, виробниками та заявниками яких була не головна компанія «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» (Німеччина), що вказує на те, що позивач представляє на території України інтереси не лише головної компанії, а також інших виробників фармацевтичних препаратів.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію від 18.05.1999, позивач є представництвом фірми «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» («Берлін-Хемі Акцієнтгезельшафт»), зареєстрованої у Федеративній Республіці Німеччина за № ПІ-0511.

Головним управлінням ДФС у місті Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку представництва «Берлін-Хемі Акцієнтгезельшафт» з податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 06.07.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 06.07.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2011 по 06.07.2018, за наслідком якої складено акт від 13.07.2018 №927/26-15-14-06-01-10/20026332.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 141.4.7 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2015 по 06.07.2018 встановлено його заниження всього у сумі 10176 грн, а саме по періодах: 2017 рік - на суму 4806,00 грн; 2018 рік - на суму 5370 грн; ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 зі змінами та п. 6 ч. 3 р. IV «Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, в результаті чого встановлено порушення порядку сплати єдиного соціального внеску за вересень 2016, січень 2018; п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010, щодо несвоєчасного подання звітності з єдиного соціального внеску за березень 2015 року.

В акті перевірки відповідач дійшов висновку, що реєстрація представництвом лікарських засобів, які не були вироблені головною компанією «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» (Німеччина), є доказом того, що представництво діє на території України не лише в інтересах головної компанії, але і в інтересах третіх осіб, що вказує на комерційний характер діяльності позивача.

01.08.2018 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 01.08.2018, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб 11020500» за податковими зобов'язаннями у розмірі 4806,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1201,50 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення є предметом цього позову, оскільки позивач вважає його протиправним.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів перед судом правомірність своїх дій та рішення, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно пп. 14.1.193 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України постійне представництво - постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар'єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів, сервер.

З метою оподаткування термін «постійне представництво» включає будівельний майданчик, будівельний, складальний або монтажний об'єкт чи пов'язану з ними наглядову діяльність, якщо тривалість робіт, пов'язана з таким майданчиком, об'єктом чи діяльністю, перевищує шість місяців; надання послуг (крім послуг з надання персоналу), у тому числі консультаційних, нерезидентом через співробітників або інший персонал, найнятий ним для таких цілей, але якщо така діяльність провадиться (в рамках одного проекту або проекту, що пов'язаний з ним) в Україні протягом періоду або періодів, загальна тривалість яких становить більш як шість місяців, у будь-якому дванадцятимісячному періоді; резидентів, які мають повноваження діяти від імені виключно такого нерезидента, що тягне за собою виникнення у цього нерезидента цивільних прав та обов'язків (укладати договори (контракти) від імені цього нерезидента; утримувати (зберігати) запаси товарів, що належать нерезиденту, із складу яких здійснюється поставка товару від імені нерезидента, крім резидентів, що мають статус складу тимчасового зберігання або митного ліцензійного складу).

Постійним представництвом не є використання будівель або споруд виключно з метою зберігання, демонстрації або доставки товарів чи виробів, що належать нерезиденту; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою зберігання або демонстрації; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою переробки іншим підприємством; утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для нерезидента; направлення у розпорядження особи фізичних осіб у межах виконання угод про послуги з надання персоналу; утримання постійного місця діяльності виключно з метою провадження для нерезидента будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер.

Відповідно до п. 103.1 ст. 103 Податкового кодексу України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Приписами п.133.2 ст.133 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку з числа нерезидентів є: юридичні особи, що створені в будь-якій організаційно-правовій формі, та отримують доходи з джерелом походження з України, за винятком установ та організацій, що мають дипломатичні привілеї або імунітет згідно з міжнародними договорами України; постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи із джерелом походження з України або виконують агентські (представницькі) та інші функції стосовно таких нерезидентів чи їх засновників.

Постійне представництво до початку своєї господарської діяльності стає на облік в контролюючому органі за своїм місцезнаходженням у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Постійне представництво, яке розпочало свою господарську діяльність до реєстрації в контролюючому органі, вважається таким, що ухиляється від оподаткування, а одержані ним прибутки вважаються прихованими від оподаткування.

Відповідно до пп. «е» п. 4 ст. 5 Угоди між Україною та Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно від 03 липня 1995 року та пп. 14.1.193 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, термін «постійне представництво» не виключає, серед іншого, «утримання постійного місця діяльності виключно з метою провадження для нерезидента будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер».

Тобто, для оцінки допоміжного або підготовчого характеру дій представництва необхідно: співставити види діяльності головної компанії та представництва та встановити зв'язок між ними; встановити в чиїх інтересах діє представництво.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 2 ст. 2 Положення про представництво фірми «Берлін-Хемі Акцієнтгезельшафт» (Німеччина) в України, представництво використовується з цілю виконання для Берлін-Хемі усіх видів діяльності підготовчого або допоміжного характеру. Представництво не займається комерційною діяльністю.

Згідно з п. 2 ст. 3 Положення, цілю діяльності представництва, крім іншого, є організаційна допомога при реєстрації лікарських засобів Берлін-Хемі.

Представництво не є юридичним особою України, а є підрозділом Берлін-Хемі, діє на території України від імені, за дорученням та за рахунок Берлін-Хемі. В межах діяльності представництво здійснює контракти або діяльність відповідно до правил Берлін-Хемі і завдання, зазначені в п. 3 (пп. 1, 2, 7 ст. 4 Положення).

Як вбачається зі змісту акта перевірки, контролюючим органом у межах спірних правовідносин встановлено, що згідно реєстраційних посвідчень на лікарські засоби, що видані МОЗ України, виробниками лікарських засобів є різні фармацевтичні заводи світу, отже, на думку відповідача, представництво займалося реєстрацією (перереєстрацією) лікарських засобів, виробниками та заявниками яких була не головна компанія «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» (Німеччина), тобто, позивач представляє на території України інтереси не лише головної компанії, а також інших виробників фармацевтичних препаратів.

Разом із тим, відповідно до витягу з торговельного реєстру від 07 березня 2014 року, видами діяльності компанії «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» (Німеччина), серед іншого, є «розробка, виробництво, закупівля і продаж, а також збут хімічної, фармацевтичної, медико-технічної продукції всіх видів, зокрема лікарських засобів».

Це означає, що в межах своєї діяльності компанія займається не лише виробництвом власних лікарських засобів, але і їх збутом, в тому числі, фактично виступає дистриб'ютором лікарських засобів інших виробників. У зв'язку з цим компанія «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» (Німеччина) закуповує продукцію інших виробників з метою її подальшого перепродажу, в тому числі в Україні.

Для того, щоб зробити можливим продаж на території України лікарських засобів, які придбані для цілей дистрибуції головною компанією, представництво, діючи в інтересах головної компанії, здійснювало реєстрацію відповідних лікарських засобів, при цьому, в протилежному випадку цей елемент діяльності, визначений статутними документами компанії «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» (Німеччина), не можна реалізувати на території України.

В роз'ясненнях до положень Модельної Конвенції ОЕСР, на основі якої підписано Конвенцію між Україною та Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно, наявні критерії віднесення діяльності представництв до допоміжної або підготовчої. Так, відповідно до п. 23 та 24 офіційного Коментаря до Модельної Конвенції ОЕСР діяльність представництва не може вважатись такою, що має допоміжний характер, якщо вона переважно здійснює такі ж функції, що і материнська компанія.

Разом із тим, представництво не здійснювало видів статутної діяльності головної компанії, в тому числі не виробляло, не закуповувало та не розповсюджувало лікарські засоби, що виробляються або закуповуються компанією «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» (Німеччина).

За своїм характером дії щодо реєстрації лікарських засобів носять підготовчий та допоміжний характер, адже їх вчинення покликане забезпечити законність застосування відповідного лікарського засобу на території України.

Крім цього, сама по собі реєстрація лікарського засобу не може вважатися дією, яка призводить до отримання доходу на території України.

Тобто, при встановленні факту дії представництва в інтересах головної компанії необхідно звертати увагу на види діяльності головної компанії, а також на наявність у неї майнових прав на лікарські засоби, включаючи майнові права інтелектуальної власності та речові права.

Факт виробництва лікарських засобів третьою особою сам по собі не вказує на те, що представництво діє саме в інтересах цієї особи, адже між представництвом та третьою особою не виникає господарських відносин.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що документи, які підтверджують права головної компанії на використання торговельних марок лікарських засобів та на самі лікарські засоби (що були вказані в акті перевірки), включаючи витяги з ліцензійних договорів та договорів постачання лікарських засобів, пояснення головної компанії тощо, є підтвердження дотримання представництвом норм чинного законодавства.

Позивачем надавалися відповідні документи, з яких можна встановити, що діяльність позивача була спрямована на забезпечення реалізації головною компанією своїх прав на збут лікарських засобів, у тому числі під торговельними марками «Бретаріс», «Дженуейр», «Фастум гель» та «Пріліджи».

Крім того, між позивачем та третіми особами, в інтересах яких, на думку відповідача, діяв позивач, відсутні будь-які правовідносини, тобто не було укладено жодних договорів за участю позивача, що спростовує твердження відповідача щодо здійснення представництва позивачем інтересів третіх осіб.

Доходи з джерелом їх походження з України - це будь-які доходи, отримані резидентами або нерезидентами від будь-яких видів їх діяльності на території України.

Постійні представництва нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється господарська діяльність нерезидентів на території України, повинні утримувати та сплачувати податок на прибуток з суми прибутків зазначених нерезидентів, отриманих від такої господарської діяльності.

Основний вид діяльності не є критерієм, за яким отримані представництвом кошти визначаються як такі, що є оподатковуваним доходом нерезидента чи не є оподатковуваним доходом нерезидента.

Критеріями для віднесення отриманих представництвом коштів до прибутку нерезидента, який за вимогами закону оподатковується у загальному порядку, є повне або часткове здійснення нерезидентом господарської діяльності на території України через постійне представництво та отримання цим представництвом від такої діяльності сум прибутків, належних нерезиденту.

Позивач виконує виключно підготовчі або допоміжні функції для забезпечення основної діяльності материнської компанії-нерезидента, не здійснюючи при цьому жодного з видів господарської діяльності материнської компанії, зважаючи на те, що основними видами діяльності представництва є (73.20) дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки, а також здійснювало реєстрацію відповідних лікарських засобів, в той час як основна діяльність Компанії полягає у розробка, виробництво, закупівля і продаж, а також збут хімічної, фармацевтичної, медико-технічної продукції всіх видів, зокрема лікарських засобів, при цьому, Представництво «БЕРЛІН-ХЕМІ АКЦІЄНГЕЗЕЛЬШАФТ» не є юридичною особою, одержує кошти від компанії «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» на банківський рахунок, непов'язані з підприємницькою діяльністю та спрямовані на утримання представництва, тому представництво нерезидента підлягає звільненню від сплати податку на прибуток в Україні, оскільки здійснює виключно підготовчі або допоміжні функції для забезпечення основної діяльності материнської компанії-нерезидента, не здійснюючи при цьому жодного з видів її господарської діяльності, та не маючи ознак постійного представництва в розумінні пп. 14.1.193 Податкового кодексу України.

При здійсненні перевірки позивача, контролюючий орган дійшов висновку про те, що позивач є постійним представництвом нерезидента без посилання на конкретні положення установчих документів, без аналізу основних видів діяльності нерезидента та мети створення представництва, за відсутності аналізу змісту та виду діяльності представництва, мети та результатів її проведення, у тому числі в контексті спірних відносин, а отже не надано відповідної правової оцінки дійсному статусу представництва.

Крім того, відхиленню підлягають доводи контролюючого органу про те, що представництво є постійним представництвом Компанії в Україні та займається господарською діяльністю, оскільки під час перевірки контролюючий орган не зробив посилання на первинні документи, які б свідчили про укладення позивачем господарських договорів з юридичними особами-резидентами (фізичними особами-підприємцями або фізичними особами), з метою отримання доходу.

Також, контролюючим органом не надано жодних доказів, які б свідчили, що діяльність позивача була спрямована на досягнення економічних і соціальних результатів та від такої діяльності представництвом отримано дохід (прибуток) нерезидента, який згідно п. 160.8 ст. 160 Податкового кодексу України оподатковується в загальному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі №826/10603/15.

Таким чином, представництва на території України не мають статусу юридичної особи і діють на підставі наданих нерезидентом повноважень. Такі представництва можуть як здійснювати підприємницьку діяльність на території України, так і виконувати виключно функції, які носять допоміжний та підготовчий характер (зберігання, демонстрація, закупівля або доставка товарів, збирання інформації тощо). Ці умови можна охарактеризувати як ознаки, що дозволяють відносити представництво нерезидента до розряду «постійних» та «непостійних».

Для визнання представництва нерезидента таким, що має статус постійного представництва, необхідною умовою є здійснення ним комерційної діяльності. Постійне представництво нерезидента в Україні з метою оподаткування розглядається як окремий, незалежний від самого нерезидента суб'єкт господарської діяльності. А тому взаємовідносини між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні слід розглядати як взаємовідносини між різними суб'єктами господарювання та, відповідно, податковий облік самого постійного представництва повинен здійснюватись згідно із загальними правилами.

Отже, обов'язок сплати податку на прибуток у представництва нерезидента виникає за наявності таких обставин: діяльність представництва створює постійне представництво в Україні (має статус постійного представництва) та одержує доходи з джерелом походження з України. Некомерційна діяльність, що має підготовчий або допоміжний характер, не може бути підставою для визначення представництва таким, що має статус постійного.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №2а-16434/12/2670.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно поширив на представництво дію пп. 141.4.7 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України, що призвело до неправомірного донарахування грошових зобов'язань представництва, тому податкове повідомлення-рішення № від 01 серпня 2018 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби м. Києва залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року -без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк