Справа № 826/16466/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2019 року № 826/16466/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - Відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.07.2018р. № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2018р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, зазначивши, що акт перевірки та винесене на підставі нього податкове повідомлення рішення прийняте у повній відповідності до чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що ГУ ДФС у м. Києві на підставі наказу від 15.05.2018р. № 8493 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань своєчасності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого (подарованого) майна платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., за результатами якої складено акт перевірки від 21.06.2018р. №2794/26-15-42-04/НОМЕР_3 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 прийняла у дарунок грошові кошти в сумі 182 929,16 грн., які підлягають відображенню в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та підлягають оподаткуванню.

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1:

- вимог п. 179.1 ст. 179 розділу IV Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами і доповненнями з урахуванням вимог п.п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 Кодексу - неподання до податкового органу за місцем реєстрації податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- п.п. «а» п. 176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами і доповненнями - ненадання до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- п.п.168.2.1 п.168.2 ст.168 з врахуванням вимог п.п. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 та п.п. 174.2.2 п. 174.2, ст.174 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ із змінами і доповненнями - заниження та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 9146,48 грн.;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 161 Підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами і доповненнями - заниження та неперерахування до бюджету військового збору за 2016 рік у сумі 2743,94 грн.

На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 19.07.2018р. №, згідно з яким до ОСОБА_1 застосована штрафна санкція на суму 170,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування.

31.07.2018р. позивачем було подано скаргу до ДФС України, яка рішенням від 21.09.2018р. була залишена без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно пп.14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: спадщини, подарунків, виграшів, призів.

Відповідно до пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 162 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Згідно з п.167.2 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Відповідно до пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пп. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 1 ст. 718 ЦК України встановлено, що предмет договору дарування, тобто дарунком, можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно з ч. 2 ст. 724 Цивільного кодексу України вказує, що обдаровуваний має право у будь-який час до прийняття дарунка на підставі договору дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому відмовитися від нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 722 ЦК України визначає момент прийняття дарунка, у відповідності до частини першої якої право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, а згідно з частиною четвертою - прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Як встановлено судом, 30.11.2015р. між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та гр. ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу № 225D-612304. Відповідно до п. 1.1 Договору його предметом були грошові кошти в сумі 91 500 дол.США.

05.04.2016р. між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) було укладено договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку, який посвідчений приватним нотаріусом за № 489. Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7 034,46 дол.США, що є 1/13 частиною депозитного вкладу дарувальника та розміщені на підставі Договору № 225D-612304 від 30.11.2015р.

Судом встановлено, що реальної передачі коштів від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в дарунок не було, оскільки постановою Правління Національного банку України "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" від 05.04.2016р. №234 ПАТ "КБ "Хрещатик" віднесено до категорії неплатоспроможних.

05.04.2016р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора" №463, на підставі якого розпочато процедуру виведення ПАТ "КБ "Хрещатик" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 1 місяць з 05.04.2016 по 04.05.2016 включно та призначено уповноважену особу Фонду - ОСОБА_4, та делеговано йому всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "КБ "Хрещатик", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вказані обставини підтверджуються листом ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» № 2-2/4032 від 01.09.2017р. на адресу ОСОБА_3, а також листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 21-036-30449/16 на адресу ОСОБА_1

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 36 вказаного Закону передбачено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За приписами п. 1 ч. 5 ст. 36 цього Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не прийняла у дарунок кошти, оскільки такі залишалися на рахунку дарувальника, а відтак у позивача не виникло доходу, який підпадає під оподаткування в порядку, визначеному розділом IV ПК України, а тому, відповідно, і обов'язку щодо подання декларації про доходи та майновий стан за 2016 рік, а отже у контролюючого органу не було правових підстав для визначення ОСОБА_1 штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В позовні заяві позивач просить стягнути з відповідача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Представником відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подавалось.

Представництво інтересів в суді ОСОБА_1 здійснював адвокат Рибченко Н.М. відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги від 14.06.2018 року № 44, Довіреності № 1483 від 26.07.2018р. та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія НОМЕР_4.

Виконання робіт та їх оплата підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 02.10.2018р.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 000,00 грн. понесених судових витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді.

Також суд також стягує на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 19.07.2018р. № .

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 704,80 (сімсот чотири) гривень 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ) та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 (п'ять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій