Справа № 0940/2081/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/750/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Заверухи О. Б., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №0940/2081/18 за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Микитюк Р. В.,

час ухвалення рішення 21.12.2018 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 21.12.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо обмеження його пенсії максимальним розміром, встановленим ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи" та зобовязати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести нарахування та виплату нарахованої пенсії без обмежень максимальним розміром встановленим ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи".

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відсутні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем не пропущено строки звернення до суду, так як про порушення свого права він дізнався з листа Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №272/В-15 від 03 серпня 2018 року про відсутність підстав для проведення перерахунку та виплати нарахованої пенсії без обмежень максимальним розміром встановленим ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи". Просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 05 червня 2006 року, разом з тим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів тільки 01 листопада 2018 року, чим порушив вимоги с.122 КАС України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що, отримавши на виконання судових рішень у січні 2018 року суми коштів (пенсії), а також отримувавши розмір пенсії, обмежений максимальною величиною у відповідні місяці, позивач дізнався, або принаймні повинен був дізнатись (мав таку можливість) про порушення його прав, а тому, звернувшись у листопаді 2018 року з позовом про захист прав, порушених у січні 2018 року, пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.55 Конституції України держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Право звернення до суду є невід'ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов'язаних з вирішенням спору по суті.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що слово "повинна" необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2018 року відповідач листом №272/В-15 повідомив позивача на його звернення від 23 липня 2018 року про відсутність підстав для проведення перерахунку та виплати нарахованої пенсії без обмежень максимальним розміром встановленим ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи".

Таким чином, саме з цього дня - 03 серпня 2018 року позивач дізнався про порушення свого права та 06 листопада 2018 року (відповідно до відбитку поштового штемпеля на конверті) звернуся в суд з цим адміністративним позовом, тобто в межах встановленого КАС України шестимісячного строку.

Колегія суддів також зазначає, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у справах щодо захисту щодо захисту соціальних прва необхідно виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

При цьому, з огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, ст.1,12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України, а також на підставі аналізу положення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм процесуального права викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №201/9987/17 (адміністративне провадження №К/9901/3406/18), №372/1258/16-а (адміністративне провадження №К/9901/43645/18), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду спірних правовідносинах з підстав пропуску строків звернення до суду є передчасним.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, залишивши без розгляду позовну заяву позивача, позбавив його можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.5 КАС України.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі скасуванню, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №0940/2081/18 скасувати та направити справу на продовження розгляду в суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.