Справа № 166/754/17
Суддя: Фазан О. З.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 166/754/17
номер провадження 2-а/166/8/19
Рішення

іменем України

20 березня 2019 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області

у складі головуючого судді Фазан О.З.,

з участю секретаря судового засідання Приймачук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про порушення митних правил-

В С Т А Н О В И В:

06.07.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Волинської митниці Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про порушення митних правил по справі №1822/20500/17 від 14.06.2017 року, якою заступником начальника Волинської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України за порушення терміну вивезення транспортного засобу в митному режимі «транзит» та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29.05.2016 року при його з'явленні на вимогу митниці протокол про порушення митних правил не складався . Разом з тим, пізніше дізнався , що протокол про порушеня митних правил складено 30.05.2017 року без його участі.

Отже, на його думку порушені його права ,визначені ч.4 ст.494 ,498 Митного кодексу України.

Крім того, стверджує, що не подавав та не підписував жодного документу для ввезення транспортних засобів в митному режимі "транзит".

Також, немає посвідчення водія і не надавав нікому ніяких представницьких повноважень щодо себе іншим особам.

Просить визнати протиправними дії Волинської митниці ДФС та скасувати постанову про застосування адміністративного стягнення з підстав, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 07.07.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду по причині пропуску звернення до суду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі,яка її подала про причині несплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.10.2018 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2017 року скасовано.

Постановою від 19.12.2018 року Львівського апеляційного адміністративного суду ухвалу Ратнівського районного суду від 07.07.2017 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Ратнівського районного суду від 15.02.2019 року відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду.

22.02.2019 року ухвалою суду відкладено розгляд справи.

04.03.2019 року отримано відзив Волинської митниці ДФС на позов ОСОБА_1,в якому просить відмовити у задоволенні адміністративного позову за безпідставністю. Зазначила, що за результатами моніторингу дотримання громадянами вимог митного режиму транзиту та з інформації, що містить АСМО " Інспектор" та ЄАІС встановлено,що 11.03.2017 року ОСОБА_1 ввезено автомобіль марки " PEUGEOT- PARTNER " р.н. EZB 1115, кузов № НОМЕР_1 для особистого користування через м/п "Доманове" Волинської митниці ДФС, термін вивезення якого з України закінчився 21.03.2017 року.

Стверджує, що позивач належно повідомлений про дату складання протоколу відносно нього письмовим листом, в якому зазначено, що у разі неявки у встановлений термін , протокол про порушення митних правил буде складений без його участі.

В послідуючому ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи на 14.06.2017 року, коли винесено постанову про порушення митних правил згідно даних митниці.

06.03.2019 року відкладено розгляд справи по причині неотримання судової повістки ОСОБА_1.

Сторони у судове засідання не з'явилися,хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином ,не перешкоджає розгляду справи , що визначено ч.3 ст. 268 КАС України.

Дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідальність за ч.3 ст. 470 МК України наступає за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України,встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

З матеріалів справи вбачається, що Волинською митницею ДФС України встановлено, що 11 березня 2017 року позивач ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Доманове» Волинської митниці легковий автомобіль марки «PEUGEOT -PARTNER», реєстраційний номерний знак EZB1115(країна реєстрації СН), в митному режимі «транзит».

ОСОБА_3 не вивезення вищезазначеного автомобіля з України у встановлений строк позивачем не заперечується, оскільки ОСОБА_1 жодного відношення до автомобіля не мав і не має. Жодних документів на право власності чи співвласності, а також на право користування даним автомобілем не мав і не має, відтак не знає, де саме знаходиться даний автомобіль і кому фактично належить такий. Окрім того, не має водійського посвідчення та будь-яких навиків керування транспортними засобами,що унеможливлює факт ввезення транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 531 ч.1 п.1,п.2 МК України передбачено, що підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду.

Відтак, відповідач при прийнятті рішення про притягнення до відповідальності позивача, на підставі оцінки належних та допустимих зібраних доказів по справі необхідно було довести, що саме ОСОБА_1 мав право на керування, володіння, розпоряджання автомобілем марки «PEUGEOT -PARTNER», реєстраційний номерний знак EZB1115(країна реєстрації СН), оскільки ввозити автомобіль на митну територію може лише та особа, яка має законне право ним користуватись.

Такі доводи можуть мати місце лише у випадку документального підтвердження наявності відповідних записів внесених до технічного паспорта даного автомобіля, доручення на управління чи розпорядження таким, заяв про дозвіл на ввезення автомобіля, наявності копій митних декларацій чи будь-яких письмових зобов'язань про вивезення тимчасово ввезеного автомобіля, тощо.

У разі відсутності документальних відомостей про таке, звинувачення позивача у вчиненому правопорушенні слід вважати таким, яке за змістом ст. 62 Конституції України ґрунтується виключно на упереджених припущеннях та повинно тлумачитись на її користь.

Окрім цього, у винесеній постанові митниці не перелічені та не зазначені, а в матеріалах справи відсутні жодні документальні докази про те, хто слідував разом з позивачем в автомобілі та мав право керувати та розпоряджатись ним, хто безпосередньо подавав заяву на транзитний ввіз і брав на себе зобов'язання зворотнього вивозу даного автомобіля з території України.

Слід відмітити, що відповідно до вимог п.7 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби №1118 від 17.11.2005 року, власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, в обов'язковому порядку пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, зокрема: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних документів на транспортний засіб з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом.

Однак, жодних оригіналів чи копій документів на ввезений автомобіль, а також тих, що посвідчують право власності чи користування ним митному органу позивач не пред'являв і не надавав, а копії чи ксерокопії таких взагалі відсутні в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд констатує, що 14.06.2017 відповідач при прийнятті постанови у справі про порушення митних правил не було здобуто та наведено жодних доказів наявності права ввезення саме ОСОБА_1 на митну територію України автомобіля з метою особистого користування, в митному режимі «транзит» та у подальшому, в порушення строку встановленого МК України, не вивезення ним його за митну територію України.

Докази на яких ґрунтується обвинувачення позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст.470 МК України, є лише припущенням і недоліком в роботі митного органу, відтак тлумачаться на користь позивача і не можуть ставитись йому у вину.

Жодної інформації про приналежність автомобіля до країни, фізичної чи юридичної особи, надання позивачу права на користування чи розпоряджання даним автомобілем в матеріалах справи не має, як і відсутні будь-які докази отримання чи безпосередньої наявності у неї водійського посвідчення, що виключає фізичну та гіпотетичну можливість управління нею автомобілями.

Крім того, ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З постанови відповідача від 14.07.2017 року вбачається,що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджено протоколом про порушення митних правил,витягами з бази АСМО " Інспектор " та ЄАІС ДФС , іншими документами,яких всі відомості внесені самим працівником митниці,який є зацікавленою особою,оскільки іншу особу не внесено у базу даних, яка була разом із ОСОБА_1 ,що слідує із витягу АСМО " Інспектор ".

Таким чином, посадовав особа митного органу ОСОБА_4 є зацікавленою особою,який мав доступ до бази даних митниці і вніс відомості про ОСОБА_1 не є належним , допустимим,достатнім ,достовірним доказом, які свідчать про вчинення останнім адміністративного правопорушення за порушення митних правил.

Відтак, в діях позивача відсутній склад митного правопорушення, який передбачено ч.3 ст.470 МК України, а тому постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України слід скасувати.

За нормами п.3 ч.3 ст.286 КАСУ,за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, на основі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність у діях позивача ознак порушення митних правил (адміністративного правопорушення), передбаченого ч.3 ст. 470 МК України, а також про невідповідність висновків, що містяться в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи, що згідно ст. 531 МК України є підставою для скасування оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 268,286Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Волинської митниці Державної фіскальної служби у справі про порушення митних правил № 1822/20500/17 від 14.06.2017 року відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 (п'ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційні скарги на судове рішення можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження,а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_3