Справа № 757/45579/18-а
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника інспектора роти № 3 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Гирни Сергія Георгійовича та третьої особи Департаменту патрульної поліції Рашевського Віталія Валерійовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до інспектора роти № 3 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Гирни Сергія Георгійовича, третя особа Департамент патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Гирни Сергія Георгійовича (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 525022 від 08 серпня 2018 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 525022 від 08 серпня 2018 року, винесену інспектором роти №3 батальйону № 1 полку № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, старшим лейтенантом Гирну Сергієм Георгійовичем, про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник відповідача та третьої особи просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Вказував на правомірність прийняття оскаржуваної постанови, оскільки він перебуваючи в екіпажі патрульної поліції і здійснюючи патрулювання став свідком порушення позивачем п.п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху. Також вказував на пропуск позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, ч. 1 ст. 289 КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 08 серпня 2018 року інспектором роти № 3 батальйону № 1 полку № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Гирну Сергієм Георгійовичем було складено постанову серії ЕАВ №525022 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 122 КУпАП відносно позивача. Згідно даної постанови на ОСОБА_4 накладеного адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за те, що остання 08 серпня 2018 року о 22:45 год, в м. Києві, по вул. Кіквідзе 2/1, керуючи транспортним засобом «GRANTURISMO», номерний знак НОМЕР_1, порушила вимоги дорожньої розмітки, визначених п. 34. ПДР (Порушення вимог розмітки проїзної частини доріг).

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08 серпня 2018 року серії ЕАВ №525022 позивачу не вручалась та у 3-денний строк не була направлена по пошті. Вищевказану постанову 11.09.2018 отримано адвокатом позивача разом із відповіддю на адвокатський запит від 31.08.2018 (а.с. 7-9).

Заперечуючи свою вину в порушенні правил дорожнього руху, та вважаючи постанову вказану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП незаконною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходи з того, що відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а тому притягнення її до відповідальності є необґрунтованим та протиправним. Також судом першої інстанції встановлено, що позивачем не пропущений 10 денний строк звернення до суду у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності встановлений ч. 2 ст. 286 КАС України.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного адміністративного суду, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року.

Відповідно до ст. ст. 1,13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтею 122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає справу. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 34 ПДР визначає порушення вимог розмітки проїзної частини доріг.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу скоєння нею адміністративного правопорушення.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено про правомірність прийняття оскаржуваної постанови, оскільки він перебуваючи в екіпажі патрульної поліції і здійснюючи патрулювання став свідком порушення позивачем п.п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху.

Однак, з наявного в матеріалах справи відеозапису, колегією суддів встановлено, що автомобіль позивача стоїть на місці. Жодних доказів створення позивачем небезпеки для дорожнього руху (як передбачено п. 34 Правил дорожнього руху) відповідачем не зафіксовано.

Разом з тим, оскільки будь-яких доказів фіксації факту незабезпечення позивачем безпеки дорожнього руху відповідачем суду не надано, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що позивач прямо порушив Правила дорожнього руру.

Будь-яких доказів щодо правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, рішення якого оскаржуються позивачем, суду не надано, та матеріали справи не містять.

Отже, зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування постанови серії НК № 304569 від 19 листопада 2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності факту порушення позивачем ПДР є необґрунтованими.

Також необґрунтованими є доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 289 КУпАП скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, під час розгляду такої категорії справ слід застосовувати спеціальні строки звернення до суду, встановлені статтею 289 КУпАП, тобто десять днів з дня вручення особі постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Так, в матеріалах справи наявна копія постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 525022 від 08 серпня 2018 року, з якої вбачається, що правопорушник відмовився від підпису або про вручення їй копії постанови, що підтверджується підписом посадової особи в графі «запис про відмову від підпису або отримання копії постанови» (а.с.8).

Проте, як зазначено вище, постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ № 525022 від 08 серпня 2018 року позивачу не вручалась та у 3-денний строк не була направлена по пошті. Вищевказану постанову, що не заперечувалось відповідачем, отримано адвокатом позивача лише 11 вересня 2018 року разом із відповіддю на адвокатський запит від 31 серпня 2018 року (а.с. 3,7-9).

Тому, у даному випадку, строк оскарження вказаної постанови необхідно обчислюватися з дати її отримання, тобто з 11 вересня 2018 року.

Оскільки ОСОБА_4 позовну заяву подано 14 вересня 2018 року, тобто протягом десяти днів з дня вручення такої постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, то суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України, ч. 1 ст. 289 КУпАП.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 250, 286, 308, 311, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника інспектора роти № 3 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Гирина Сергія Георгійовича та третьої особи Департаменту патрульної поліції Рашевського Віталія Валерійовича залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: