Справа № 820/4485/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 р.Справа № 820/4485/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "ТПК НОВА" на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Панченко О.В.) від 13.09.2018 року (повний текст рішення складено 21.09.2018 року) по справі №820/4485/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "ТПК НОВА"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "ТПК НОВА", звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 08 травня 2018 року № 1 про збільшення суми грошового зобов`язання за податком на прибуток на 139 871 грн.25 коп., з яких за податковими зобов`язаннями збільшення становить 111897,00 грн., за штрафними санкціями 27 974,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає приписам чинного законодавства, порушує права та законні інтереси позивача. Вказує, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач самостійно, в позасудовому порядку, фактично визнав нікчемними правочини і дані, вказані позивачем як платником податків в податкових деклараціях, що призвело в подальшому до неправомірного встановлення суми заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Зазначив, що оскільки контрагентом позивача було в повному обсязі виконано умови договірних відносин, які мали реальний характер та спричинили досягнення певного результату для позивача, то висновки податкового органу є помилковими. Також вказує, що умовами договорів та звітами передбачалось лише представлення, а не надання переліку потенційних продавців обладнання, письмової комерційної пропозиції, проектів договору купівлі-продажу обладнання, підтвердження проведення переговорів виконавцем від імені замовника.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що співробітниками податкового органу проведено документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р., єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р., за наслідками якої складено Акт від 23.04.2018р. № 1561/20-40-14-01-08/38996921.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем вимог законодавства, зокрема, п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 111897 грн., в тому числі за 2017 рік у розмірі 111897 грн.

На підставі викладених в акті перевірки висновків, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 08.05.2018р. № 1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 139871,25 грн., в тому числі: за основним платежем на суму 111897 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 27974,25 грн.

Не погодившись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час розгляду справи доведено обґрунтованість та правомірність викладених в акті перевірки висновків про відсутність права позивача формування показників витрат за господарськими операціями, а відтак законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно п.п. 134.1. ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із контрагентом - ФОП ОСОБА_2

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу щодо відсутності реального характеру вищевказаних господарських операцій, які були покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ -документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України №996-XIV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2 ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2017 року між ТОВ "Торговий Дім "ТПК НОВА" та ФОП ОСОБА_2 укладено договір надання послуг № 02-01/17, відповідно до умов якого передбачено надання виконавцем послуг у сфері права та консультування з питань комерційної діяльності, а саме: здійснення пошуку покупців на продукцію виробничо-технічного призначення, яку виробляє позивач, шляхом проведення необхідної роботи з покупцями, результатом якої має стати укладення позивачем з покупцем, якого знайде виконавець договору купівлі-продажу (поставки) продукції та реалізація цієї продукції покупцю; ведення переговорів з істотних умов договору купівлі-продажу (поставки), підготовка проектів купівлі-продажу (поставки), додаткових угод до нього в інтересах позивача та їх узгодження з покупцем; надання поточних консультацій та інформаційних послуг у сфері права та комерційної діяльності з приводу виконання позивачем та покупцем умов укладених договорів купівлі-продажу (поставки) продукції (а.с. 31-34).

Згідно п. 3.1 договору, вартість послуг з пошуку покупців дорівнює 3 % від суми договору, укладеного між замовником та покупцем за результатами наданих виконавцем послуг за цим договором.

Згідно п. 5.1 договору приймання-передача наданих послуг здійснюється сторонами не пізніше 30 грудня 2017 року шляхом підписання акту надання послуг на підставі поданого виконавцем та затвердженого замовником звіту.

До матеріалів справи позивачем надано звіт до вказаного вище договору від 28.12.2017р. згідно якого вказано про надання послуг за договором: здійснення пошуку покупців на продукцію (гусеничні стрічки до бойових машин піхоти БМП 1), здійснення заходів до укладення договору №7 від 20.01.2017р., підготовка проекту вказаного договору та додаткових угод до нього, надання поточних консультацій, інформаційних послуг в усній та письмовій формі (а.с. 35-36).

Згідно п. 3 вказаного звіту зазначено, що відповідно до умов договору, за результатами наданих послуг виконавцем було представлено: перелік потенційних покупців, письмову комерційну пропозицію, проекти та кінцевий варіант договору купівлі-продажу № 7 від 20.01.2017р. та додаткових угод до нього, документальне оформлення документації щодо відвантаження та прийняття покупцем продукції, підтвердження проведення переговорів виконавцем від імені замовника з покупцем, письмові проекти листів між замовником та покупцем.

На підставі акту наданих послуг від 28.12.2017р. до договору № 02-01/17 від 02.01.2017р. позивачем прийнято послуги у сфері права та консультування з питань комерційної діяльності на загальну суму 502830,00 грн. (а.с. 37)

Також, як встановлено під час розгляду справи, 03.04.2017 року між ТОВ "Торговий Дім "ТПК НОВА" та ФОП ОСОБА_2укладено договір надання послуг № 03-04/17 предметом якого є здійснення пошуку продавців промислового обладнання та супутніх матеріалів шляхом проведення необхідної роботи з продавцями, результатом якої має стати укладення позивачем (замовником) з продавцем, якого знайшов виконавець договору купівлі-продажу (поставки) обладнання та реалізація цього обладнання замовнику; ведення переговорів з істотних умов договору купівлі-продажу (поставки), додаткових угод до нього в інтересах замовника та їх узгодження з продавцем: надання поточних консультацій та інформаційних послуг у сфері права та комерційної діяльності з приводу виконання замовником та продавцем умов укладених договорів купівлі-продажу (поставки) обладнання (а.с.71-74).

Згідно звіту про надання послуг від 28.12.2017р. до договору № 03-04/17 від 03.04.2017р. вказано про надання виконавцем послуг з пошуку продавців промислового обладнання та супутніх матеріалів, проведення переговорів, здійснення заходів щодо укладення договору поставки обладнання з продавцем (ТОВ "Імперія металів") № 11 від 27.04.2017р., яке фактично отримано позивачем, підготовки проекту договору, надання поточних консультацій та інформаційних послуг (а.с. 75-77).

Згідно п. 2 вказаного звіту вказано, що відповідно до умов договору, за результатами наданих послуг виконавцем було представлено: перелік потенційних продавців, письмові комерційні пропозиції, зроблені продавцями, проекти та кінцевий варіант договорів купівлі-продажу обладнання, документальне підтвердження відвантаження та прийняття замовником обладнання, підтвердження проведення переговорів виконавцем від імені замовника з продавцем, письмові проекти листів між замовником та продавцем.

Протоколом погодження договірної ціни від 28.12.2017р. визначено загальну суму наданих послуг в розмірі 118817,70 грн.; згідно акту надання послуг до договору № 03-04/17 від 03.04.2017р. прийнято послуги у сфері права та консультування з питань комерційної діяльності на суму 118817,70 грн. (а.с. 78).

Надаючи правову оцінку реальності вищевказаних господарських операцій, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно наданих звітів встановлено, що позивачу представлені документи, які свідчать про фактичне здійснення дій на виконання укладеного договору (перелік потенційних продавців (покупців), письмові комерційні пропозиції, зроблені продавцями (покупцями), проекти та кінцевий варіант договорів купівлі-продажу, підтвердження проведення переговорів виконавцем від імені замовника з продавцем (покупцем), письмові проекти листів між замовником та продавцем.

Позивачем копії вказаних документів не надано з посиланням на відсутність необхідності їх надання згідно умов укладених з ФОП ОСОБА_2 договорів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що договори про надання послуг містять вказівку про необхідність надання виконавцем звіту про виконання робіт за договором, а зазначені вище документи, які фактично підтверджують виконання робіт, є саме складовою частиною звіту, який сам по собі не містить вичерпних доказів фактичного виконання робіт, а лише перелічує їх із зазначенням про надання таких документів замовникові.

Відтак документи, надані на підтвердження виконання договорів та зазначені в звітах про їх виконання об'єктивно існували на час складення цих звітів, були надані позивачу та враховані ним при вирішенні питання про затвердження звітів про надання послуг, тобто позивачем ним було надано відповідну правову оцінку, а в подальшому, з їх урахуванням, здійснено оплату послуг ФОП ОСОБА_2

В зв'язку з цим вказані документи мали бути представлені позивачем для доведення поза розумним сумнівом фактичного виконання договорів як контролюючому органу так і суду.

Відсутність відповідних первинних документів ставить під сумнів реальний характер укладених між сторонами правочину договорів та їх зв'язок з подальшим укладенням позивачем договорів із ДП "Житомирський бронетанковий завод" та ТОВ "Імперія металів".

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20.02.2019 року по справі №820/4729/16, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (валових витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити також підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

За певних інших умов названі документи та обставини можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов'язань та власного капіталу суб'єкта господарювання. Водночас потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В інакшому випадку, первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належного підтвердження виконання спірних угод, що має наслідком відсутність права формування показників витрат за спірними господарськими операціями.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень--рішень, що є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Згідно ч.1 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "ТПК НОВА" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року по справі №820/4485/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "ТПК НОВА" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 18.03.2019 року.