Справа № 240/5643/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
20 березня 2019 року м. Житомир справа № 240/5643/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління Держпраці в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату призначеної щомісячної страхової виплати,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління Держпраці в Житомирській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області щодо врахування йому при призначенні щомісячної страхової виплати внаслідок професійного захворювання середньої заробітної плати на посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах;
- зобовязати Житомирське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області здійснити перерахунок та виплату призначеної йому щомісячної страхової виплати внаслідок професійного захворювання, врахувавши середню заробітну плату за період роботи на посаді металізатора, а саме з червня 2017 року по лютий 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що протягом 20 років він працював на посаді газоелектрозварника в ТОВ "Житомиртепломаш", а в червні 2017 року був переведений з вищезазначеної посади на посаду металізатора. Центральною лікарсько-експертною комісією Державної установи "Інститут медицини праці імені ОСОБА_2 Національної академії медичних наук України" 12 червня 2018 року було зроблено висновок про наявність у нього захворювання - пневмоконіозу електрозварювальника та встановленого професійний характер зазначеного захворювання. В подальшому Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу, починаючи з 20.07.2018, було встановлено 25 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. У звязку з цим, Житомирським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області було призначено ОСОБА_1 соціальну допомогу у звязку з професійною втратою працездатності. Однак, позивач зазначає, що при визначені розміру зазначеної допомоги відповідачем було порушено п. 13 Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 та неправомірно застосовано для розрахунку заробітну плату, яку він отримував на посаді газозварювальника, замість заробітної плати на посаді металізатора, перебуваючи на якій він отримав професійне захворювання. У звязку з цим, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свої прав.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
17 грудня 2018 року до суду надійшов відзив Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (відокремленим підрозділом якого є Житомирське відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області) на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 суперечать вимогам чинного законодавства та не підлягають задоволенню. В підтвердження такої правової позиції вказано, що нарахування та виплата позивачу щомісячних страхових виплат здійснюється Житомирським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області у відповідності до діючого законодавства, а саме: п. 13 Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266, відповідно до якого для розрахунку береться заробітна плата за посадою електрозварника, так як професійне захворювання та втрата професійної працездатності була встановлена позивачу саме за цією посадою, підтвердженням чого є документи медичних закладів та акт розслідування. З огляду на зазначене, відповідач вказує, що твердження позивача щодо того що відповідач самостійно вирішив, що стан здоровя погіршився на посаді електрозварювальника є неправдивими та хибними, натомість відповідач обчислюючи розмір соціальної допомоги у звязку з професійною втратою працездатності діяв правомірно (а.с.33-36).
Крім того, у відзиві на позовну заяву Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області зазначає, що відповідно до п.5.3. Статуту фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи. Таким чином, Житомирське відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області не має статусу юридичної особи, що також підтверджено п. 1.8. Положення про Житомирське відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області. З огляду на зазначене, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області у відзиві на позовну заяву просить замінити неналежного відповідача у даній справі з Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, яка є юридичною особою.
Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Згідно з ч. 3 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є субєкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що згідно з процесуальним законодавством відповідачем в адміністративній справи є субєкт владних повноважень, натомість вимоги щодо того, що відповідач повинен мати статус юридичної особи КАС України не містить, а тому клопотання про заміну відповідача задоволенню не підлягає.
Також у відзиві на позовну заяву Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області зазначає, що даний спір підлягає розгляду в порядку загальної юрисдикції, оскільки, відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" та п. 1.3. Статуту фонду соціального страхування України, Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Ці факти підтверджують, що Фонд соціального страхування не є субєктом владних повноважень, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 19 та п. 1 ст. 238 КАС України Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області просить закрити провадження у справі.
Розглянувши зазначене клопотання про закриття провадження у справі, суд встановив наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
В свою чергу, субєкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Натомість, відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" та п. 1.3. Статуту фонду соціального страхування України, Фонд є некомерційною самоврядною організацією, а отже не є субєктом владних повноважень.
Однак, згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у звязку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України під публічно-правовим спором слід розуміти спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;
ОСОБА_1 звернувся до суду у зв'язку з тим, що відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України неправомірно, на його думку, визначило розмір страхової виплати у звязку з втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, яка відносяться до виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.
Враховуючи функції Фонду соціального страхування України та зміст положень вищезазначених норм процесуального права, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами мають ознаки публічно-правових за предметом, оскільки виникли у звязку з реалізацією відповідачем публічно-владних управлінських функцій щодо призначення страхових виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.
В контексті зазначеного, суд приходить до висновку, що адміністративна справа №240/5643/18 підлягає розгляду за правилами КАС України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах ОСОБА_3 Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 280/1539/15-ц та від 28 листопада 2018 року у справі №405/5366/17.
Таким чином, суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.
Розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 257, 263 КАС України.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09.06.1999 по 30.09.2009 працював газоелектрозварювальником на підприємстві ВАТ "Агротепломаш". 01 жовтня 2009 року він був прийнятий на роботу до ТОВ "Житомиртепломаш" електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах по переведенню з ВАТ "Агротепломаш". На посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах в ТОВ "Житомиртепломаш" ОСОБА_1 пропрацював до 07.06.2016, а з 08.006.2017 його було переведено на посаду металізатора 4 розряду. Зазначені обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією трудової книжки позивача серії БТ-ІІ №2894961 (а.с.19-21).
12 червня 2018 року Центральною лікарсько-експертною комісією Державної установи "Інститут медицини праці імені ОСОБА_2 Національної академії медичних наук України" було проведено медичне обстеження позивача та складено висновок №24/524 (а.с.13) про наявність у ОСОБА_1 захворювання - пневмоконіозу електрозварювальника та встановленого, що зазначене захворювання має професійний характер.
Комісією Управління Держпраці у Житомирській області було проведено розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання - пневмоконіозу електрозварювальника, за наслідками якого було встановлено, що обставинами за яких виникло професійне захворювання стали недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту, неефективність засобів індивідуального захисту, натомість причиною виникнення професійного захворювання стало знаходження ОСОБА_1 на протязі 23,5 років роботи під впливом виробничого шуму, аерозолей хімічних речовин сполуки марганцю, металевого пилу, які супроводжують газозварювальні процеси. Зазначені висновки розслідування були зафіксовані в акті від 27.06.2018 (а.с.15-17).
В подальшому Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1, починаючи з 20.07.2018, було встановлено 25 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №019795 від 21.08.2018 (а.с.18).
З жовтня 2018 року ОСОБА_1 у звязку з професійним захворюванням, що спричинило втрату працездатності отримує щомісячні страхові виплати в розмірі 2144,95 гривень у Житомирському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (а.с.26).
Судом безспірно встановлено, що при визначені розміру зазначеної страхової виплати відповідачем було застосовано для розрахунку заробітну плату, яку ОСОБА_1 отримував на посаді газозварювальника. Позивач вважає, що такими діями відповідач порушив п. 13 Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266, а тому він 11 вересня 2018 року звернувся до Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області із заявою, в якій просив застосувати для розрахунку страхові виплати заробітну плату, яку він отримував за останньою посадою, тобто на посаді металізатора, перебуваючи на якій він отримав йому встановлено втрату працездатності у звязку з професійним захворюванням (а.с.23).
Однак, Житомирське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області листом від 20.09.2018 №15.3-10-1494 повідомило ОСОБА_1, що згідно до п. 13 Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001р. №1266 - середня заробітна плата обчислюється за тією професією (посадою, розрядом, роботою) на підприємстві (в цеху, на дільниці, ділянці), за якою застрахована особа працювала до моменту ушкодження здоровя і за якою МСЕК їй встановило стійку втрату професійної працездатності. Оскільки, погіршення здоровя ОСОБА_1 сталось по професії електрозварника, по якій він працював понад 10 років і з яким повязано професійне захворювання та в акті розслідування причин виникнення професійного захворювання вказана одна й та сама професія - електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах, то відповідач зазначив, що заробітна плата для визначення розміру щомісячної страхової виплати буде братись за період з червеня 2016 року по травень 2017 року, до переведення позивача на посаду металізатора (а.с.24-25).
Зазначені дії відповідача, щодо розрахунку ОСОБА_1 страхової виплати із заробітної плати, яку позивач отримував на посаді електрозварника, стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у звязку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоровя визначені Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 1105-XIV).
Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону № 1105-XIV визначено, що загальнообовязкове державне соціальне страхування це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 1105-XIV застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом;
Відповідно до ст. 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".
Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.
Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 частини 7 статті 36 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
При цьому, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 1105-XIV професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою;
Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону № 1105-XIV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя.
Водночас, ч. 9 ст. 42 Закону № 1105-XIV передбачає, що середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у звязку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Так, Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №439) (далі - Порядок № 1266). Згідно з п. 1 Порядку № 1266 цей порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці).
Особливості обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності визначені п. 11-24 Порядку № 1266.
Згідно з п. 11 Порядку № 1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 1105-XIV страховим випадком за соціальним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності є подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сімї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.
Водночас, п. 13 Порядку № 1266 визначено, що середня заробітна плата обчислюється за тією професією (посадою, розрядом, роботою) на підприємстві (в цеху, на дільниці, ділянці), за якою застрахована особа працювала до моменту ушкодження здоровя і за якою медико-соціальною експертною комісією їй встановлено стійку втрату професійної працездатності.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що двома обовязковими умовами за одночасної наявності яких визначається професія (посада, робота) на підприємстві, за якою обчислюється середня заробітна плата при визначені розміру страхової виплати у звязку з професійним захворюванням, що спричинило втрату працездатності є:
- це має бути професія (посада, робота) за якою особа працювала до моменту ушкодження здоровя;
- саме за цією професією (посадою, роботою) медико-соціальна експертна комісія встановила особі стійку втрату професійної працездатності.
Так, з наявних у матеріалах справи документів суд встановив, що відповідно до висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи "Інститут медицини праці імені ОСОБА_2 Національної академії медичних наук України" від 12 червня 2018 року №24/524 (а.с.13) у ОСОБА_1 було встановлено наявність захворювання - пневмоконіозу електрозварювальника, яке має професійний характер.
Згідно з актом розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання - пневмоконіозу електрозварювальника від 27.06.2018, причиною виникнення професійного захворювання позивача стало його знаходження на протязі 23,5 років роботи під впливом виробничого шуму, аерозолей хімічних речовин сполуки марганцю, металевого пилу, які супроводжують газозварювальні процеси (а.с.15-17).
В подальшому Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено 25 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання - пневмоконіозу електрозварювальника, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №019795 від 21.08.2018 (а.с.18).
З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що саме у звязку з роботою на посаді електрозварника у позивача виникло захворювання пневмоконіозу електрозварювальника, і саме у звязку із цим захворюванням, що виникло через роботу позивача на посаді електрозварювальника, медико-соціальною експертною комісією було встановлено ОСОБА_1 стійку втрату професійної працездатності.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що під визначення розміру щомісячної страхової виплати у звязку з втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, що підлягає виплаті ОСОБА_1, відповідачем було правомірно взято для розрахунку середню заробітну плату отриману ним під час роботи на посаді електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах.
Таким чином, дії відповідача є правомірними та вчиненими на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України та наявними у матеріалах справи доведено правомірність своїх дій щодо визначення ОСОБА_1 розміру щомісячної страхової виплати у звязку з втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, з врахуванням для розрахунку середньої заробітної плати, отриманої ним під час роботи на посаді електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства, суд,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович