Справа № 824/68/19-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/68/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправною відмови та про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просить :

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі-відповідач), викладену у листі від 18.12.2018 року за №К-2863/0-1828/0/16-18, у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9940 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Молницької сільської ради, Герцаївського району, Чернівецької області (за межами населеного пункту) ОСОБА_1, РНОКПП - НОМЕР_1;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9940 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Молницької сільської ради, Герцаївського району, Чернівецької області (за межами населеного пункту) ОСОБА_1, РНОКПП - НОМЕР_1.

Ухвалою суду від 25 січня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він, як учасник антитерористичної операції звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9940 га кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області.

Листом від 18.12.2018 року №К-2863/0-1828/0/16-18 відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою, у зв'язку із необхідністю у відповідності до вимог статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" додати рішення об'єднаної територіальної громади.

Позивач стверджує, що Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відмовило йому у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством. Вважає, що у відповідача відсутні повноваження щодо перевірки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який вже є погодженим та на підставі якого здійснена державна реєстрація земельної ділянки.

На думку позивача, відповідач відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав неподання позивачем рішення об'єднаної територіальної громади діяв не у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідач 04.02.2019 року подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. Посилаючись на статтю 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та на розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №60 "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об'єднаних територіальних громад" вказував, що починаючи з 01.02.2018 року передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність, розпорядження землями сільськогосподарського призначення держаної власності під час передачі в користування або у власність здійснюється за погодженням з об'єднаними територіальними громадами, шляхом прийняття відповідного рішення.

Вважає, що оскільки рішення місцевої ради про погодження передачі земельної ділянки у власність відсутнє, то відповідь Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, оформлене листом від 18.12.2018 року №К-2863/0-1828/0/16-18 є вмотивованою та такою, що відповідає вимогам законодавства.

Окрім того, відповідач стверджує, що вимога позивача про зобов'язання затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність суперечить закону, оскільки в разі її задоволення, суд втрутиться в дискреційні повноваженнями суб'єкта владних повноважень.

20 лютого 2019 року судове засідання не відбулось у зв'язку із неявкою в судове засідання представника відповідача. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. Розгляд справи перепризначено на 04 березня 2019 року.

04 березня 2019 року представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

У судове засідання призначене на 04 березня 2019 року позивач не з`явився, явку представника не забезпечив, про підстави неприбуття не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду, що підтверджується повідомленням про вручення повістки про виклик від 25 лютого 2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 1 ст. 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Враховуючи приписи ст. ст. 194, 205 КАС України, суд вважає, що подане представником відповідача клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, а також неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 25.04.2016 року ОСОБА_1 є учасником антитерористичної операції .

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №24-822/14-18-СГ від 11.05.2018 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності на території Молницької сільської ради Герцаївського району, Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 13,33).

11.09.2018 року товариством з обмеженою відповідальністю "Глобус" на замовлення ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель держаної власності сільськогосподарського призначення (пасовище) з подальшою передачею її у власність останньому для ведення особистого селянського господарства (а.с.30).

Відповідно до висновку державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від №24-822/14-18-СГ від 11.05.2018 року проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відповідає вимогам законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам (а.с. 14).

У грудні позивач звернувся з клопотанням (заявою) до відповідача, в якому просив затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 1,9940 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ землі сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області ( а.с.26).

До заяви позивачем додано: проект відведення земельної ділянки у власність; агрохімічний паспорт; витяг.

Листом №К-2863/0-1828/0/16-18 від 18.12.2018 року відповідачем відмовлено позивачу в затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки для здійснення передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності у приватну власність необхідно додати погодження об'єднаної територіальної громади шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (запит на отримання вищезазначеного рішення направлено Герцаївській об'єднаній територіальній громаді 05.12.2018 року №К-2863/0-1773/0/16-18) (а.с. 9).

Не погоджуючись із відмовою Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року, №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Згідно із частиною 2 статті 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року, №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно пункту "б" частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Статтею 118 ЗК України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Зокрема, відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частинами 8, 9, 10 статті 118 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 -1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно із частиною 1 статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до положень частин 4, 5 та 6 статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Як встановлено судом, наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №24-822/14-18-СГ від 11.05.2018 року позивачеві надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності на території Молницької сільської ради Герцаївського району, Чернівецької області, орієнтований розмір земельної ділянки 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, на підставі якого 11.09.2018 року товариством з обмеженою відповідальністю "Глобус" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель держаної власності сільськогосподарського призначення (пасовище) з подальшою передачею її у власність останньому для ведення особистого селянського господарства.

Зазначений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки пройшов державну експертизу (висновок від 11.09.2018 року), згідно якої відповідає вимогам законодавства та прийнятий відповідно до нього нормативно-правовим актам. Підсумкова оцінка проекту: погоджується.

Отже підсумовуючи викладене, слід прийти до висновку, що проект землеустрою був розроблений відповідно до вимог ЗК України та Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року, №858-IV та відповідно переданий для затвердження Головному управлінню Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Водночас, відповідач відмовив у його затвердженні, оскільки позивач не надав погодження об'єднаної територіальної громади шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Суд вважає таке рішення відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення таким, що суперечить вимогам ЗК України, виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Так, під правами людини необхідно розуміти її можливості, змістом яких є домагання щодо вчинення дій (або утримання від них), які забезпечуються юридичним обов'язком іншої сторони, якою у публічно-правових спорах є суб'єкт владних повноважень.

Конституцією України та ЗК України передбачено право людини на земельні ділянки та закріплені гарантії цих прав, зокрема нормативно визначена процедура отримання земельної ділянки у власність.

Як зазначалось судом вище, повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначені статтею 186-1 ЗК України. Частиною 6 ст. 186-1 ЗК України визначені підстави для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якими може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Положення частини 6 статті 186-1 ЗК України не підлягають розширеному тлумаченню, визначений нею перелік підстав для відмови є вичерпним, що зокрема слідує із слова "лише".

Окрім того, згідно частини 7 статті 186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті (яким є відповідач у цій справі), при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати в тому числі надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями.

Отже, законодавцем визначено заборону вимагати при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надання погодження проекту землеустрою органами місцевого самоврядування.

Як встановлено судом вище, єдиною підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки стала відсутність погодження об'єднаної територіальної громади шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", що прямо суперечить положенням частини 7 статті 186-1 ЗК України.

При цьому суд зазначає, що Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997, № 280/97-ВР не є спеціальним актом, яким врегульовані питання щодо погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ним не встановлюється вимоги до документації із землеустрою або містобудівної документації. Предметом його врегулювання є система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Отже положення цього Закону не можуть бути підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у земельних правовідносинах він відіграє субсидіарну роль.

Окрім цього, суд вважає, що обґрунтування відповідачем у відзиві на позов своєї позиції розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р є помилковим та суперечить вимогам ЗК України.

Зокрема, цим розпорядженням Кабінет Міністрів України визначив обов'язок Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 1 лютого 2018 р. забезпечити здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об'єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Жодного слова щодо встановлення обов'язку для людини отримувати погодження об'єднаної територіальної громади це розпорядження не містить. Імператив щодо забезпечення здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність за погодженням з об'єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") стосується виключно Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Натомість у цій справі відповідач, всупереч положень ЗК України та розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р, поклав обов'язок щодо отримання погодження в об'єднаної територіальної громади на позивача, що є не правильним.

Також, відповідно до частини 3 статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014, №794-VII акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України, а тому посилання на такі документи, як на підставу для унормування порядку отримання позиції органу місцевого самоврядування щодо проекту землеустрою є необґрунтованими, оскільки акти нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (частина 2 статті 49 цього Закону) (відповідно до пункту 18 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування)

При цьому суд вважає за необхідним роз'яснити відповідачу, що відповідно до статті 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, відповідач у разі наявності у нього сумнівів щодо того, який нормативно-правовий акт необхідно було застосувати мав керуватись зазначеними вище правилами правозастосування та відповідно застосувати до цих правовідносин, акт, який має вищу юридичну силу, тобто ЗК України, а не розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р.

Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що відповідачем протиправно обмежено право позивача на одержання земельної ділянки у власність; підстави для відмови у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу, зазначені відповідачем у листі від 18.12.2018 року, не є належними підставами у відповідності до норм ЗК України для такої відмови, а отже відповідач діяв в супереч положень частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо інших обґрунтувань відповідача в частині дискреційних повноважень в питаннях земельних відносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 та 4 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення (окрім іншого) про: визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З встановлених судом обставин вбачається, що позивачем дотримано всіх критеріїв визначених Земельним кодексом України за для реалізації свого права на отримання земельної ділянки. При цьому, у спірних правовідносинах не вбачається жодних підстав, мотивів або ж аргументів, які б давали можливість суб'єкту владних повноважень діяти на власний розсуд (дискреційно).

При вирішенні вказаного спору, судом не перебираються властиві суб'єкту владних повноважень функції, а лише дається правова оцінка спірним правовідносинам і визначається належний спосіб захисту з урахуванням вимог статті 245 КАС України, який сприятиме повному захисту порушеного права та інтересу позивача.

З огляду на викладене вище суд, не погоджується із запереченнями відповідача в частині дискреційних повноважень у земельних правовідносинах, і вважає, що позовна вимога зобов'язального характеру підлягає до задоволення, що сприятиме ефективному захисту порушеного права позивача.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, як суб'єкт владних повноважень, не довело правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою, відтак адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до посвідчення учасника бойових дій, позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, та відповідно до вимог статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору. З урахуванням наведеного, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, викладену в листі від 18.12.2018 року за № К-2863/0-1828/0/16-18, у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9940 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Молницької сільської ради, Герцаївського району, Чернівецької області (за межами населеного пункту) ОСОБА_1.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9940 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Молницької сільської ради, Герцаївського району, Чернівецької області (за межами населеного пункту) ОСОБА_1.

4. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 194-а, м.Чернівці, 58013, Код )

Суддя І.В. Маренич