Справа № 200/1351/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 р. Справа№200/1351/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто»

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області

про визнання протиправною та скасування постанови від 21 грудня 2018 року № 041224

Приватне акціонерне товариство «Маріуполь-Авто» звернулось до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21 грудня 2018 року № 041224.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2018 року управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом, про що складено відповідний акт № 090706 від 01.11.2018 року, на підставі якого відповідачем було прийнято оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позивач вважає протиправним прийняття постанови про застосування штрафу за надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлення протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Наголошує, що в автобусі Богдан, що здійснював регулярні пасажирські перевезення виробником транспортного засобу не був встановлений тахограф.

У водія під час рейдової перевірки був в наявності заповнена індивідуальна контрольна книжка водія, проте, відповідачем встановлено відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа, за яку передбачена відповідальність на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач наголошує, що згідно з п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 340 від 07.06.2010 року водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія за встановленою формою.

Зазначає, що на момент здійснення перевірки посадовими особами відповідача вимагався саме протокол перевірки та адаптації тахографа, який був відсутній. Питання щодо наявності іншого інструмента контролю робочого часу і часу відпочинку водія у вигляді індивідуальної контрольної книжки водія, не ставилося, а тому відповідна книжка водієм не була надана.

На момент здійснення розгляду справи позивач пред'явив відповідачу відповідну індивідуальну контрольну книжку водія та надав пояснення по суті зафіксованих в акті обставин, проте, вони залишилися поза увагою, про що свідчить факт прийняття оскаржуваної постанови № 041224 від 21.12.2018 року.

Також зазначає, що акт перевірки та повідомлення про розгляд справи від 10.12.2018 року були направлені відповідачем в одному конверті. Дане поштове повідомлення було отримано позивачем лише 11.01.2019 року, що протиправно позбавило позивача бути присутнім при розгляді його справи, чим порушено п. 26 постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006 року.

З зазначених підстав позивач просить задовольнити позовні вимоги та скасувати постанову про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт від 21.12.2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 25 лютого 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року розгляд справи відкладено на 12 березня 2019 року.

Представник позивача до суду з'явився, надав клопотання про долучення документів та заяву про розгляд справи за правилами письмового провадження (а.с. 25, 29-32).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року та 25 лютого 2019 року відповідача зобов'язано надати наступні документи, а саме: наказ про затвердження графіку проведення рейдових перевірок; додаток до наказу про затвердження графіку проведення рейдових перевірок; направлення на перевірку; лист запрошення на розгляд справи, щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт (докази направлення, докази вручення); відзив на позовну заяву, який відповідає вимогам ст. 162 КАС України.

Ухвали суду отримані уповноваженим представником Управління 05 лютого 2019 року, 08 лютого 2019 року та 27 лютого 2019 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 19, 21, 28).

Ухвали суду Управлінням у зазначені терміни невиконані та не надано витребувані документи та відзив на позовну заяву.

Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання суб'єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Маріуполь-Авто» є юридичною особою, зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 05419643 з 07.10.1997 року, що підтверджується безкоштовним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 17-18).

Позивач здійснює внутрішні пасажирські перевезення наземним транспортом за кодом КВЕД 49.31 (а.с.17 зв.бік) та має відповідну ліцензію на вказаний вид діяльності АГ № 588928 (а.с. 30).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з пунктом 4 зазначеного Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є:

1) реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті;

2) внесення на розгляд Міністра інфраструктури пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті;

3) здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті;

4) надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері автомобільного, міського електричного, залізничного, морського та річкового транспорту.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2344-III), відповідно до статті 1 якого, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 6 Закону № 2344-IIІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

На виконання вимог статті 6 Закону № 2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 було затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку № 1567.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1567 у разі відмови уповноваженої особи суб'єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб'єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 01 листопада 2018 року о 14 год. 55 хв. посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області у м. Пологи, на автостанції, перевірено автобус марки Богдан, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 Зазначений транспортний засіб належить позивачу, що не є спірною обставиною у справі.

За результатами рейдової перевірки складено акт № 090706 від 01.11.2018 року, відповідно до якого встановлено: надання послуг з регулярних перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без оформлення протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (а.с. 10).

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пунктів 25-26 Порядку № 1567 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання, справа про порушення згідно із пунктом 27 зазначеного Порядку, розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій.

Так, 21 грудня 2018 року заступником начальника управління Укртрансбезпеки у Донецькій області винесено постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів № 041224, згідно якої за порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» постановлено стягнути з ПрАТ «Маріуполь-Авто» адміністративно-господарський штраф в сумі 1700 гривень (а.с. 11).

У відповідності до ст. 35 Закону № 2344, послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Автобусні маршрути за видами сполучень поділяються на: міські, приміські, міжміські, міжнародні.

Положеннями ст. 39 Закону № 2344 передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Для водія автобуса регулярних пасажирських перевезень це посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до п. 1.2. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв'язку України від 07.06.2010 року № 340 (далі - Положення), це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340, його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до п. 6.1 Положення автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни (п. 6.2 Положення).

Пункт 6.3. Положення визначає, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Таким чином, для водія, який здійснює регулярні пасажирських перевезення на міжміському автобусному маршруті протяжністю понад 50 км, законодавством передбачена можливість вибору, або використовувати тахограф (за його наявності) або вести контрольну книжку водія.

Як встановлено судом під час розгляду справи та не спростовано відповідачем, транспортний засіб позивача, що був об'єктом перевірки, не обладнаний тахографом, а тому у водія і не могло бути в наявності протоколу перевірки та адаптації тахографа до такого транспортного засобу.

При цьому, позивачем було надано до суду встановленого зразка належно оформлену індивідуальну контрольну книжку водія ОСОБА_1 за листопад 2018 року (а.с. 15-16).

Судом приймається це як належний доказ, оскільки наявність такої книжки у водія під час перевірки 21.12.2018 року відповідачем не спростована.

Крім того, в акті перевірки від 01.11.2018 року про її відсутність також нічого не зазначено. З акту вбачається запис про відсутність протоколу перевірки адаптації тахографа, проте не йдеться про наявність реєструючих приладів як таких.

Отже, враховуючи наявність у позивача всіх необхідних документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення та відсутність в діях факту вчинення правопорушення під час здійснення регулярних пасажирських перевезень без протоколу перевірки та адаптації тахографа, відповідачем протиправно застосовано до позивача стягнення у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання протиправною та скасування постанови управління Укртрансбезпеки в Донецькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт від 21 грудня 2018 року № 041224.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567, статтями 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто» (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87531, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, буд. 6, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження згідно даний з ЄДР: 03135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області (адреса для листування: 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Академічна, 11-1) про визнання протиправною та скасування постанови від 21 грудня 2018 року № 041224 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 21 грудня 2018 року № 041224 управління Укртрансбезпеки в Донецькій області про застосування до приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1 700,00 гривень.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті () за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто» () судові витрати з судового збору у розмірі 1921 (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну) гривню 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 15 березня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Голубова Л.Б.