Справа № 820/5050/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 р.Справа № 820/5050/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Бенедик А.П. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року (ухвалене суддею Біловою О.В., повний текст якого виготовлено 12.10.2018 р.) по справі № 820/5050/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення № від 24.04.2018 р., № від 24.04.2018 р. та податкову вимогу № 78287-17 від 30.05.2018 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., відповідачем складено акт № 1310/20-40-13-05-НОМЕР_1 від 06.04.2018 р., висновками якого встановлено заниження об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військового збору, у зв'язку з не включення до загального річного оподатковуваного доходу, отриманого позивачем доходу як додаткового блага, а саме прощеної кредитором суми боргу (кредиту).

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки, відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення № , № від 24.04.2018 р., якими платнику податку збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 167584,76 грн., з них за основним платежем 134067,81 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 33516,95 грн. та суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 13965,40 грн., з них за основним платежем 11172,32 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 2793,08 грн.

У зв'язку з несплатою у добровільному порядку суми податкового зобов'язання, контролюючим органом винесена податкова вимога № 78287-17 від 30.05.2018 р.

Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями - рішеннями та податковою вимогою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 правомірно визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту), у зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога обґрунтовані та не підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пп. 163.1.1 та пп. 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно із пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податковго кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні (пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. Податкового кодексу України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Згідно із пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції чинній з 01.01.2015 р.), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань», який набрав чинності 07.05. 2015 р., підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, яким встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 р., а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01. 2014 р.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01. 2015 р.

Тобто, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

Таким чином, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Судовим розглядом встановлено, що між ОСОБА_1 (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 07.09.2007 р., умовами якого передбачено, що банком надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 55000 доларів США, валюта кредиту - долар США. (а.с.24-32).

Протоколом правління АТ «УкрСиббанк» №26/15 від 21.12.2015 р. затверджено Програму анулювання залишку боргу за валютними кредитами для клієнтів роздрібного бізнесу АТ «УкрСиббанк» на умовах згідно Додатку № 6 до даного Протоколу (в подальшому - «Програма анулювання») та затверджено перелік кредитів, за якими можливо проводити Програму анулювання, згідно Додатку № 7 до Протоколу.

Судовим розглядом встановлено, що кредит позивач потрапив у перелік я перелік кредитів, за якими можливо проводити Програму анулювання, що підтверджується витягом з додатку № 7 до даного Протоколу.

20.04.2016 р. позивач отримав повідомлення про анулювання боргу АТ «УкрСиббанк» № 31-1-64/88, згідно якого, банк, як кредитор, з метою виконання вимог пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, повідомив позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що АТ «УкрСиббанк» прийняті рішення про анулювання його кредитної заборгованості за Кредитним договором N 0 від 07.09.2007 р., а саме суми основного боргу (кредиту) 29273,56 доларів США, що складає 744821,18 гривень по курсу НБУ станом на 20.04.2016 р. та суми процентів: 85,85 доларів США, що складає 4728,67 гривень по курсу НБУ станом на 20.04.2016 р. Крім того, ОСОБА_2 розяснено, що , що відповідно до пп. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є його доходом, отриманим як додаткове благо, і йому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. (а.с.87).

Згідно із відомостями з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Фіскальної служби України, позивач в 2016 році отримав дохід як додаткове благо від АТ «УкрСиббанк», у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності (а.с. 45).

Листом № 465/10/20-26-13-01 від 23.05.2017 р. про надання інформації щодо контролюючий орган звернувся до АТ «УкрСиббанк» з запитом про надання інформації щодо суми виплачених (нарахованих) доходів, отриманих ОСОБА_2, як додаткове благо.

Листом АТ «УкрСиббанк» № 14-2-2/11919 від 07.07.2017 р. відповідача повідомлено, що банк підтверджує інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів фізичній особі ОСОБА_2, які в 2016 р. у повному обсязі відображено у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма № 1ДФ) за ознакою доходу «126». Доходи нараховані у вигляді основної суми боргу (кредиту), анульованого кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно вимог пп. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1ДФ. (а.с. 48-49).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що анульована (прощена) позивачу по кредитному договору сума боргу є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), тобто, відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік.

Законом України від 28.12.2014 р. №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01. 2015 р., внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якими встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Статтею 168 Податкового кодексу України встановлений порядок нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 Податкового кодексу України. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 59.1, 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога обґрунтовані та не підлягають скасуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року по справі № 820/5050/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді А.П. Бенедик Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 18.03.2019 року