Справа № 640/19942/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2019 року № 640/19942/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу періодів роботи з 17 серпня 1988 року по 09 вересня 1994 року, з 18 червня 2002 року по 24 березня 2003 року, з 03 червня 2004 року по 05 травня 2008 року та призначенні йому пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, починаючи з 03 липня 2018 року;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 17 серпня 1988 року по 09 вересня 1994 року, з 18 червня 2002 року по 24 березня 2003 року, з 03 червня 2004 року по 05 травня 2008 року та призначити і виплачувати йому пенсію за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, починаючи з 03 липня 2018 року;

- стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Під час звернення до відповідача за призначенням пенсії ним було надано всі необхідні документи, які підтверджують наявність стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, однак відповідачем протиправно відмовлено у призначенні відповідної пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали для подання відзиву на позов та всіх доказів на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Копія вказаної ухвали була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та отримана уповноваженим представником відповідача 13 грудня 2018 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Своїм правом на надання відзиву на позов відповідач не скористався, заяв/клопотань суду не направляв.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

17 жовтня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення йому пенсії по Списку №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 06 листопада 2018 року №105980/08 позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки надана позивачем пільгова довідка Приватного акціонерного товариства «УГМК» за формою не відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 05 липня 2006 року №920, а саме, не містить інформацію про номер Постанови «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах». Окрім того, відповідач повідомив, що в разі надання відповідної довідки за формою, яка буде відповідати постанові Кабінету Міністрів України від 05 липня 2006 року №920, разом з оригіналами відповідних документів, управлінням буде повторно розглянуто заяву про призначення пенсії.

Вважаючи відмову відповідача в призначенні пенсії на пільгових умовах протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Одночасно, частиною 4 статті 24 Закону України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності зі статтею 26 Закону України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з пунктом 2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці на списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону і в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон України № 1788-XII від 05 листопада 1991 року).

Відповідно до положень пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року, положення Закону України № 1788-XII від 05 листопада 1991 року застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На підставі частини 1 статті 44 Закону України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Закон України № 1788-XII від 05 листопада 1991 року відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Водночас, пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України № 1058- ІV від 09 липня 2003 року визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списиків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що були чинними на період роботи.

Судом встановлено, що на період роботи позивача були чинними Списки, затверджені Радою Міністрів СРСР №1173 від 22 серпня 1956 року, постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26 січня 1991 року, постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року, постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року, відповідно до яких правом на пільгову пенсію користуються всі робітники, зайняті повний робочий день на ковальсько-пресовому виробництві.

У відповідності до статті 62 Закону України № 1788-XII від 05 листопада 1991 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку визначено, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Відповідно до трудової книжки позивача його трудова діяльність полягала у наступному:

-з 15 березня 1988 року по 17 серпня 1988 року - учень коваля у цеху металургійної оснастки Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод»;

-з 17 серпня 1988 року по 09 вересня 1994 року - коваль ІІ розряду у цеху металургійної оснастки Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» (підрозділ 2а розділ 1 постанови Ради Міністрів СРСР №1173від 22 серпня 1956 року, розділ ХІ список №1 затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26 січня 1991 року, підрозділ 1110200а-13227 розділ ХІ список №1 затверджений постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року);

-з 18 червня 2002 року по 24 березня 2003 року коваль виробничої ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничо-металургійна компанія» (підрозділ 2а.1110200а-13227 13227 розділ ХІ список №1 затверджений постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року, підрозділ 11.2а розділ ХІ список №1 затверджений постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року);

-з 21 квітня 2003 року по 19 березня 2004 року коваль в ремонтно-механічному цеху товариства з обмеженою відповідальністю «Вулкан-Правекс»;

-з 03 червня 2004 року по 05 травня 2008 року коваль виробничої ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничо-металургійна компанія» (підрозділ 11.2а розділ ХІ список №1 затверджений постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року);

-з 23 грудня 2009 року по 09 січня 2010 року коваль ручного кування КЗД малого приватного підприємства «Беркут»;

-з 12 вересня 2011 року по 27 серпня 2015 року коваль товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційне підприємство «Фармбудсервіс».

З матеріалів справи вбачається, що до загального трудового стажу позивача також зараховується період служби в Радянській армії з 10 листопада 1985 року по 15 грудня 1987 року і навчання в Полтавському педагогічному інституті з 01 вересня 1994 року по 26 червня 1999 року.

Отже, станом на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії позивач має стаж 23 роки 0 місяців 9 днів.

Відомостями трудової книжки, як основного документа, який підтверджує стаж роботи позивача на ковальсько-пресовому виробництві,підтверджено право позивача на пенсію на пільгових умовах.

Таким чином, позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Крім того, позивачем в позовній заяві зазначено, що ним для призначення пенсії за Списком №1 відповідачу додатково надавалися уточнюючі довідки, що стосуються його трудової діяльності, зокрема, довідку Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія», яка не прийнята відповідачем з огляду на невідповідність за формою такої довідки постанові Кабінету Міністрів України від 05 липня 2006 року №920, оскільки довідка не містить інформацію про номер Постанови «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах».

Відповідно до пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Так, відповідно до довідки про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії за рахунок коштів підприємства та організацій за результатами атестації робочих місць за умовами праці Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія» від 24 вересня 2018року №920, зазначена довідка оформлена відповідно до додатку №1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення пільгової пенсії та перерахування підприємствами та організаціями коштів на її виплату відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18липня 2007 року №937 та містить посилання на розділ, підрозділ, пункт, найменування списків, а саме: список 1 розділ ХІ підрозділ 2а 1110200а-13227.

З огляду на викладене, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оформлена листом від 06 листопада 2018 року №105980/08, є безпідставною та не відповідає названим нормам законодавства.

Як зазначено вище, позивачем заявлено позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу періодів роботи з 17 серпня 1988 року по 09 вересня 1994 року, з 18 червня 2002 року по 24 березня 2003 року, з 03 червня 2004 року по 05 травня 2008 року та призначенні йому пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, починаючи з 03 липня 2018 року.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що зарахування позивачу до пільгового стажу періодів роботи з 17 серпня 1988 року по 09 вересня 1994 року, з 18 червня 2002 року по 24 березня 2003 року, з 03 червня 2004 року по 05 травня 2008 року не заперечується відповідачем, а причиною відмови у призначенні позивачу пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ слугувала виключно невідповідність довідки Приватного акціонерного товариства «УГМК» за формою, визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2006 року №920.

Крім того, оскільки відповідачем за результатом розгляду заяви позивача листом від 06 листопада 2018 року №105980/08 відмовлено у призначенні пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, отже суд не вбачає бездіяльності відповідача щодо призначення позивачу пенсії.

З огляду на викладене, позов у вказаній частині не підлягає задоволенню.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд приходить до висновку про наявність правових підстав для виходу за межі позовних вимог, визнання протиправною та скасування відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оформлену листом від 06 листопада 2018 року №105980/08, та, як наслідок, зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення йому пенсії по Списку №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В той же час, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача саме призначити пенсію не підлягають задоволенню, оскільки на даній стадії вони є передчасними і призведуть до втручання в дискреційні повноваження відповідача щодо обчислення сумарного стажу роботи, зокрема пільгового, для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року у справі №359/5449/17.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача підлягають частковому задоволенню, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених позивачем судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 352,40 грн.

Щодо вимог позивача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, суд зазначає наступне.

За змістом норми частини 1 та 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються в тому числі з витрат, пов'язаних з розглядом справи, - витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат береться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу стягуються з іншої сторони лише у тому випадку, якщо професійна правнича допомога реально надавалася в справі тією особою або особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, ОСОБА_1 до матеріалів позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги від 25 червня 2018 року, відповідно до якого за надання юридичних послуг за цим договором Клієнт (позивач) сплачує адвокатському бюро суму в розмірі 7 500,00 грн (пункт 4.1 Договору). Клієнт (позивач) зобов'язується додаткового сплатити адвокатському бюро за надані юридичні послуги суму в розмірі 7 500,00 грн в строк протягом 5-ти робочих днів з дня фактичного виконання рішення суду, яким задоволено позов клієнта, призначення та виплати йому пенсії (пункт 4.2 названого Договору).

Отже, фактично витрати позивача на правничу допомогу, пов'язані із розглядом даної справи в Окружному адміністративному суді міста Києва становлять 7 500,00 грн.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд вбачає наявним підстави для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у призначенні ОСОБА_1 пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, оформлену листом від 06 листопада 2018 року №105980/08.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до статті 114 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, 16, ) судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко