Справа № 520/10880/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

05 березня 2019 р. № 520/10880/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Самігулліної К.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 (довіреність №3906 від 28.11.2018),

представника відповідача - ОСОБА_3 (довіреність №15051/9/20-40-10-06-02 від19.12.2017)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, 61075, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м.Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №, прийняті 25 травня 2018 року та отримані 28 листопада 2018 року;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління ДФС у Харківській області суму сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 04.12.2018 року відкрито провадження по справі, призначено проведення підготовчого засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідолмення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №, №, № від 25.05.2018 протиправні та підлягають скасуванню, оскільки, анульована (прощена) банком сума заборгованості у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, не є додатковим благом платника податку у відповідності до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, у зв'язку з чим, на його думку значна частина суми прощеної (анульованої) банком заборгованості не повинна враховуватись як податкове благо позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.03.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Позивач та представник позивача - ОСОБА_2 (довіреність №3906 від 28.11.2018), у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд прийняти рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_3 (довіреність №15051/9/20-40-10-06-02 від 19.12.2017), у судовому засіданні проти позову заперечував просив суд прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У письмовому відзиві на позов (а.с.37-39) вказав, що позивач невірно наводить тлумачення п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПКУ, так як у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПКУ, то з метою оподаткування сума такого анулювання боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ та оподатковується податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до повідомлення про анулювання боргу АТ "ОТП Банк", прийнято рішення про анулювання суми основного боргу (кредиту) у сумі 1441113,86 грн., а не різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу.

07.03.2019 року позивач надав заперечення на відзив, в яких вказав, що не погоджується з доводами, викладеними відповідачем у відзиві на позов, оскільки, сума спрощеного (анульованого) боргу ПАТ "ОТП Банк" боргу у розмірі 1441113,86 грн. за додатковим договором №11 від 14.06.2016 року не перевищила курсової різниці, то в позивача не виникло обов'язку надання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та оплати податків та зборів.

З'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 серпня 2007 року між позивачем та ПАТ "ОТП Банк" укладено кредитний договір №ML702/244/2007, валютою зобов'язання кого встановлено долар США.

14.06.2016 року між позивачем та ПАТ "ОТП Банк" був підписаний додатковий договір №11 до кредитного договору №ML702/244/2007 від 08.08.2007 року, відповідно до якого змінено валюту зобов'язань з долару США на гривню та встановлений розмір кредиту у сумі 2601959,47 гривень (а.с.21-27).

Також 14.06.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ "ОТП Банк" підписаний договір про внесення змін та доповнень №12 (про прощення боргу) до кредитного договору №ML702/244/2007 від 08.08.2007 року, за умовами якого позивач зобов'язався погасити боргові зобов'язання у термін до 14 червня 2016 року у розмірі 1134000,00 гривень.

Пунктом 2 договору про внесення змін та доповнень №12 (про прощення боргу) до кредитного договору №ML702/244/2007 від 08.08.2007 року вказано, за умови належного виконання позичальником (ОСОБА_1Є.) умов кредитного договору та п.п.2.1 додаткового договору, позичальник буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов'язання за кредитним договором перед банком в повному обсязі і банк, керуючись ст.605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 1441113,86 гривень, що складається з: суми кредиту (основної суми боргу) в розмірі 1441113,86 гривень; процентів у розмірі 0,00 гривень.

Шляхом підписання позичальником додаткового договору, позичальник стверджує, що банк проінформував його про необхідність сплати податків та зборів з суми прощеного боргу (в тому числі у разі її зміни), у випадках, передбачених законодавством України. (а.с.28-29).

З письмового відзиву відповідача встановлено, що згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, фізична особа - платник податку ОСОБА_1 у 3 кварталі 2016 року отримав доході за ознакою "126" - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми фінансової допомоги, анульованого кредитом за його самостійним рішенням, не пов'язане з процедурою банкрутства відповідно до пп.164.2.17 "д" п.164.2 ст.164 ПКУ у сумі 1441113,86 грн., яку відображено АТ "ОПТ Банк" () у податковому розрахунку суми доходу, нарахованого (плаченого) на користь платників податку, а також суми, отриманого з них податку за формою 1-ДФ (а.с.65).

З метою підтвердження відомостей, отриманих податковим органом, на адресу ОСОБА_1 Східною ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області направлено лист №2343/10/20-38-12-04-16 від 02.03.2017 щодо необхідності надання податкової декларації про майновий стан та доходи та попереджено платника податків, що у разі ненадання декларації буде проведена документальна позапланова перевірка.

Також, органами ДФС на адресу АТ "ОТП Банк" направлено запит №90614/10/20-40-13-08-18 від 06.07.2017 щодо підтвердження або спростування відомостей, зазначених в податковому розрахунку за формою 1-ДФ (а.с.66-68).

Згідно з відповіддю АТ "ОТП Банк" від 04.08.2017 р. №01-05-19-6/2653-6Т підтверджено інформацію надану у податковому розрахунку про дохід, отриманий платником податків як податкове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), встановленого п.п. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПКУ та у вигляді процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням , не пов'язаним з процедурою банкрутства до закінчення строку позовної давності, а також повідомлено, що платника податків про обов'язок сплатити податки та збори з доходу сум прощеного боргу (а.с.69-70).

12.03.2018 року Головним управлінням ДФС у Харківській області у зв'язку з отриманням інформації від АТ "ОТП Банк" було видано наказ №1683 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питання повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016" (а.с.64).

Згідно висновків акту перевірки №1477/20-40-13-14-08/НОМЕР_1 від 18.04.2018, відповідачем встановлено наступні порушення з боку позивача:

- пп.164.2.17 "д" п.164.2 ст.164, пп.168.1.3 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 259400,50 грн.;

- пп.179.1 ст.179 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) у результаті неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік;

- п.16 прим.1 підрозділ 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме: сума доходу не задекларована, сума збору не сплачена в розмірі 21616,71 грн. (а.с.54-60).

За результатами перевірки Головним управління ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.05.2018 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 324259,62 грн., з яких 259400,50 грн. - основний платіж, 64850,12 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.8);

- №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 170,00 грн., (а.с.9);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у сумі 27020,88 грн., з яких 21616,71 грн. - основний платіж, 5404,17 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.10).

Не погодившись зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає статтею 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Відповідно підпункту 164.2.17«д» п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до положень п.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України, податкові декларації, крім випадків , передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань" №321-VIII від 09 квітня 2015 року, який набрав чинності 07.05.2015 року, до підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" внесено зміни та додано пункт 8, відповідно до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Отже, враховуючи аналіз нормативної бази та обставини справи суд зазначає, що податкові зобов'язання нараховані позивачу на суму 1441113,86 грн., яка, в свою чергу, являється сумою основного боргу, що був прощений позивачу за кредитним договором №ML702/244/207 від 08.08.2007 року. Тобто, було прощено основну суму боргу в певній частині від загальної заборгованості на яку і було нараховано податкові зобов'язання.

Як вже зазначалось, ПАТ "ОТП Банк" повідомив відповідача листом №01-05-19-6/2653-6т від 04.08.2017 року саме про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу була включена Кредитором до податкового розрахунку суми доходу 1-ДФ, нарахованого на користь Позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено), про що було попереджено і позивача.

Тобто, ПАТ "ОТП БАНК" виконав свої обов'язки щодо повідомлення платника податку боржника ОСОБА_1 шляхом підписання боржником договору про внесення змін та доповнень №12 до кредитного договору №ML702/244/207 від 08.08.2007 року.

В свою чергу п. 8, підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПКУ передбачає, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Проте, суд зазначає, що відповідачем було нараховано суму податкових зобов'язань на основну суму прощеного боргу, а не на різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, чи на суму процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором.

Посилання позивача на положення п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПКУ є помилковими та необґрунтованими, адже податкові зобов'язання були нараховані йому саме на основну суму боргу прощеного банком, що передбачено пп. "д" п.п.164.2.17 п.164.2. ст.164 ПКУ.

Крім того, зі змісту договору про внесення змін та доповнень №12 до кредитного договору №ML702/244/207 від 08.08.2007 року, яким частково спрощено борг (п.2 вказаного договору), вбачається, що позивача було повідомлено банком стосовно п.п. 164.2.17 "д" п.164.2. ст.164 ПКУ та необхідність сплати податків та зборів з суми спрощеного боргу у випадках передбачених законодавством.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах по справі №804/4182/17 від 20.06.2018 року, № 826/6380/15 від 13.03.2018 року.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що відповідачем було вірно застосовано саме пп. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПКУ та нараховано податкове зобов'язання за податковим повідомленням рішенням № від 25.05.2018 року згідно законодавства.

Стосовно позовних вимог позивача щодо неправомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення - рішення № від 25.05.2018 року, яким нараховано військовий збір посилаючись на відсутність бази оподаткування відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПКУ, суд зазначає наступне.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, є підставою для нарахування позивачу грошового зобов'язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Отже, враховуючи зазначене та висновок суду, що відповідачем вірно визначено суму податкового зобов'язання несплаченого позивачем, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 25.05.2018 року є законним та обґрунтованим.

Щодо обов'язку подання платником податку річної декларації про майновий стан і доходи:

Відповідно до п. 179.1. ст. 179 ПКУ, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпункту 49.18.4. пункту 49.18. ст. 49 ПКУ, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 120.1. ст. 120 ПКУ за не подання декларації, передбаченої цим Кодексом тягне за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи, що позивачем не було подано річну декларацію про майновий стан і доходи, що не заперечується і самим позивачем, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення рішення № від 25.05.2018 року є законним та обґрунтованим.

Отже, враховуючи, що прощена сума боргу, на яку відповідачем нараховано податкові зобов'язання, є додатковим благом, в розумінні пп. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПКУ, що в свою чергу є підставою для нарахування і військового збору та враховуючи неподання позивачем податкової декларації, суд доходить висновку, що оскаржувані податкові повідомлення рішення від 25.05.2018 року та №, № та № є правомірними та прийнятими відповідно до вимог законодавства, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 15 березня 2019 року.

Суддя О.В. Панченко