Справа № 420/5941/18
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5941/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Танцюри К.О.,

секретаря судового засідання - Орленко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" до Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації", державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації" Шевченко Максима Олександровича, треті особи Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, Міністерство оборони України, про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває справа за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" до Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації", державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації" Шевченко Максима Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, Міністерство оборони України, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43602952 від 22.10.2018р. 11:47:39, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації" Шевченко Максимом Олександровичем щодо проведення державної реєстрації за Військово-медичним клінічним центром Південного регіону, права оперативного управління на нежитлові будівлі майнового комплексу, загальною площею 12 633кв.м., розміщені за адресою: Одеська обл., м.Одеса, пров.Лермонтовський,2.

Ухвалою суду від 20.11.2018р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.12.2018р., яка занесена до протоколу судового засідання, судом залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство оборони України.

Ухвалою суду від 19.12.2018р. продовжено строк підготовчого провадження у адміністративній справі №420/5941/18 на тридцять днів.

Ухвалою суду від 15.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по справі.

14.03.2019р. до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з зайнятістю у кримінальному процесі. Докази зазначеного до суду не надано.

Представники Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації", Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, Міністерства оборони України заперечували проти відкладення розгляду справи, посилаючись на його необґрунтованість.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації" Шевченко Максим Олександрович повідомлявся про день та час слухання справи однак у судове засідання його представник не з'явився.

Керуючись ст. 205 КАС України та враховуючи ненадання представником позивача доказів на підтвердження обставин для відкладення справи, суд продовжив розгляд справи за даною явкою.

У судовому засіданні 14.03.2019р. судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що даний позов підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Представники Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації", Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, Міністерства оборони України не заперечували проти закриття провадження у справі.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому суд зазначає, що правова позиція про застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, в яких стороною є суб'єкт владних повноважень є помилковою, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

При цьому необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Як встановлено судом, у межах вказаної справи Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" оскаржує рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо проведення державної реєстрації за третьою особою Військово-медичним клінічним центром Південного регіону, права оперативного управління на нежитлові будівлі майнового комплексу, посилаючись на наявність права власності позивача на вказане майно.

Таким чином, заявляючи вимоги про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію за третьою особою права оперативного управління Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" фактично оскаржує підставу набуття третьою особою права власності на це майно.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

Тобто, заявляючи в позові вимогу про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію за третьою особою права господарського відання, позивач фактично оскаржує підставу набуття третьою особою права власності на це майно.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23.05.2018 у справі № 813/4609/16 та від 17.10.2018 у справі № 820/5999/16 та у постанові Верховного суду від 06.02.2019р. по справі №815/2955/17

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria) указав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.

Враховуючи викладене та те, що суд прийшов до висновку, що правовідносини які виникли між сторонами не є публічно-правовими, провадження у справі підлягає закриттю, даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч.2 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У відповідності з ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1762,00грн., що підтверджується копією квитанції №0.0..1 від 15.11.2018р.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, суд вважає, що можливе повернути позивачу сплачений ним судовий збір за подання адміністративного позову до суду.

Керуючись ст. ст. 142, 183, 238, 248, 294 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" до Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації", державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації" Шевченко Максима Олександровича, треті особи Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, Міністерство оборони України, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43602952 від 22.10.2018р. 11:47:39, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації" Шевченко Максимом Олександровичем щодо проведення державної реєстрації за Військово-медичним клінічним центром Південного регіону, права оперативного управління на нежитлові будівлі майнового комплексу, загальною площею 12 633 кв.м., розміщені за адресою: Одеська обл., м.Одеса, пров.Лермонтовський, 2.

Повернути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" ( м.Київ, вул. Шота Руставелі 39/41) судовий збір у розмірі 1762,00грн.(одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні)

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку визначеному ст. 295 та п.15.5 розділу VII КАС України. Ухвала набирає законної сили відповідно до приписів ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 18.03.2019р.

Суддя К.О. Танцюра

.