Справа № 826/3144/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3144/18 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Лічевецького І.О., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2018 у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві, Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Українська автомобільна корпорація» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м,Києві (відповідач-1), Головного управління ДФС у м.Києві (відповідач-2), Офісу великих платників податків ДФС (відповідач-3) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2018 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м,Києві, Головного управління ДФС у м.Києві, Офісу великих платників податків ДФС щодо відмови у перенесенні сум надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на прибуток: філії «Авто Борд» АТ «Українська автомобільна корпорація» у розмірі 349357,67грн.; філії «Автоцентр на Печерське» АТ «Українська автомобільна корпорація» у розмірі 72153,64грн.

Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Печерському районі ГУ ДФС у м,Києві, Головне управління ДФС у м.Києві, Офіс великих платників податків ДФС вчинити дії щодо закриття інтегрованих карток платника податку на прибуток, шляхом перенесення сум надмірно сплачених грошових зобов'язань з податку на прибуток: філії «Авто Борд» АТ «Українська автомобільна корпорація» у розмірі 349357,67грн.; філії «Автоцентр на Печерське» АТ «Українська автомобільна корпорація» у розмірі 72153,64грн. на інтегровану картку платника АТ «Українська автомобільна корпорація» з податку на прибуток приватних підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, код класифікації доходів бюджету 11020300.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та не співвідносяться з положеннями чинного законодавства, а дії та рішення відповідача не суперечать вимогам Податкового кодексу України, що свідчить про неправомірність вимог позивача.

Представники апелянта в судовому засіданні наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просили скасувати, в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Українська автомобільна корпорація», на виконання вимог Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", що не передбачає консолідованої сплати податку на прибуток, подано до відповідачів заяви №1245/09 від 24.10.2014, №1250/09 від 13.11.2015, №599/09 від 28.05.2015, №784/09 від 14.07.2015, №786/09 від 14.07.2015, №790/09 від 14.07.2015, №785 від 14.07.2015, №787 від 14.07.2015, №773 від 14.07.2015, №772/09 від 14.07.2015, №791 від 14.07.2015, №1262/09 від 19.11.2015, №1287/09 від 26.11.2015, №1356/09 від 16.12.2015, №596/09 від 01.07.2016, №595/09 від 01.07.2016, №1003/09 від 10.11.2016, №1002/09 від 10.11.2016, №1004/09 від 10.11.2016, №1005 від 10.11.2016, №997/09 від 10.11.2016, №996 від 10.11.2016, №999/09 від 10.11.2016, №998 від 10.11.2016, №995 від 10.11.2016, №1089/09 від 30.11.2016, №1193/09 від 27.12.2016, №62/09 від 19.01.2017, №63/09 від 19.01.2017, №373 від 12.04.2017, №374/09 від 12.04.2017, №454/09 від 17.05.2017, №455/09 від 17.05.2017, №499/09 від 02.06.2017, №500/09 від 02.06.2017, №555/09 від 21.06.2017, №1066/09 від 19.12.2017, №13/09 від 15.01.2018 про повернення надміру сплачених сум грошових зобов'язань у порядку передбаченому ст. 43 Податкового кодексу України, однак, надміру сплачені суми грошових зобов'язань у повному обсязі не повернуто.

Листом від 15.02.2017 № 157/09, позивачем повідомлено відпоідача-3 про необхідність зарахування суми наявної переплати з податку на прибуток на рахунок орендної плати за землю, яке також залишено відповідачами без реагування.

Листом ДФС України від 22.12.2016 №40682/7/99-99-12-03-06-17 надано роз'яснення щодо можливості використання головним підприємством переплат з податку на прибуток філії, зокрема зазначено: «Зокрема, відповідно до статті 14 Податкового кодексу України поняття «відокремлені підрозділи» вживається у значенні, визначеному Цивільним кодексом України та Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". Згідно з частиною першою статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном (стаття 96 Цивільного кодексу). Також, відповідно до Податкового Кодексу (у редакції до 01.01.2015 року) платник податку, який мав у своєму складі відокремлені підрозділи, розташовані на іншій території, міг прийняти рішення щодо сплати консолідованого податку на прибуток. Відповідальність за своєчасне та повне внесення сум податку до бюджету за місцезнаходженням відокремлених підрозділів ніс платник податку, у складі якого знаходяться такі підрозділи. Отже фактичним власником всіх активів філій, зокрема надміру сплачених коштів з податку на прибуток філій, які сплачували податок до 01.01.2015 як окремі платники, згідно цивільного законодавства є головне підприємство (юридична особа). Головні підприємства, можуть подати заяви щодо перенесення сальдо розрахунків з бюджетом по податку на прибуток філій та подати копії документів, що підтверджують достовірність обліку переплат. Такі заяви подаються до контролюючих органів за місцем реєстрації головного підприємства та філій».

Враховуючи викладене, позивачем подано заяви № 63/09 від 19.01.2017, №374/09 від 12.04.2017 щодо акумулювання переплат з податку на прибуток підприємств на одному особовому рахунку головного підприємства для подальшої оплати грошових зобов'язань з податку на прибуток, відповідно до пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 та п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України та просив перенести суму надмірну сплачених грошових зобов'язань з податку на прибуток по Філії «Авто Борд» у розмірі 349357,67грн. та Філії «Автоцентр на Печерську» у розмірі 72153,64грн.

Водночас, відповідачами, питання щодо зарахування на інтегровану картку позивача з податку на прибуток підприємств, сум надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на прибуток по філіям позивача не вирішено, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що Приватне акціонерне товариство «Українська автомобільна корпорація» має право на зарахування від'ємного значення з податку на прибуток, що обліковувалось за його філіями, та з огляду на визначений на законодавчому рівні алгоритм дій податкового органу у випадку втрати філією статусу платника податку.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

На інтегрованих картках платника податку на прибуток відокремлених підрозділів обліковуються суми надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на прибуток, а саме: за Філією «Авто Борд» у розмірі 349357,67грн. та Філією «Автоцентр на Печерську» у розмірі 72153,64грн.

Існування вказаних сум надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на прибуток за філіями позивачу відповідачем не заперечується, натомість апелянтом зазначено, що їх зарахування до інтеграційної картки основного підприємства є неможливим, з огляду на відсутність відповідного порядку, який би в повній мірі регламентував відповідну процедуру.

Вказані посилання, на переконання суду апеляційної інстанції не заслуговують на увагу, позаяк відсутність такого механізму не може позбавляти платника податків права на зарахування сплачених ним коштів в рахунок податкових платежів.

Крім того, положеннями п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є, зокрема, суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена, зокрема, за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Відповідно до ст.14 Податкового кодексу України поняття "відокремлені підрозділи" вживається у значенні, визначеному Цивільним кодексом України та Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Згідно з ч.1 ст.95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном (ст. 96 Цивільного кодексу).

Також, відповідно до Податкового Кодексу (у редакції до 01.01.2015) платник податку, який мав у своєму складі відокремлені підрозділи, розташовані на іншій території, міг прийняти рішення щодо сплати консолідованого податку на прибуток. Відповідальність за своєчасне та повне внесення сум податку до бюджету за місцезнаходженням відокремлених підрозділів ніс платник податку, у складі якого знаходяться такі підрозділи.

Надміру сплачені грошові зобов'язання, згідно приписів пп.14.1.115 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що фактичним власником активів філій, зокрема, надміру сплачених коштів з податку на прибуток філій, які сплачували податок до 01.01.2015, як окремі платники, згідно цивільного законодавства є головне підприємство (юридична особа).

В контексті наведених норм вбачається, що головні підприємства, можуть подати заяви щодо перенесення сальдо розрахунків з бюджетом по податку на прибуток філій та подати копії документів, що підтверджують достовірність обліку переплат.

Такі заяви подаються до контролюючих органів за місцем реєстрації головного підприємства та філій.

Суд також звертає увагу на те, що аналогічні висновки викладено у листі Державної фіскальної служби України від 22.12.2016 №40682/7/99-99-12-03-06-17 «Особливості зарахування сплати податку на прибуток підприємствами, у складі яких є відокремлені підрозділи».

Порядок ведення інтегрованої картки платника (надалі - ІКП), визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за №751/28881 (далі - Порядок N 422).

Згідно з абзацом двадцять четвертим п.1 глави 1 розд. II Порядку №422 з метою перегляду інформації про платника, включаючи всі його філії та підрозділи, незалежно від того, в якому органі ДФС вони перебувають на обліку, органу ДФС, в якому платник перебуває на обліку за основним місцем, надається право доступу до ІКП таких філій та підрозділів та забезпечується можливість перегляду узагальненої інформації щодо стану розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами в цілому з урахуванням відповідних показників за такими підрозділами.

За результатами проведення відповідних заходів у зв'язку з ліквідацією або реорганізацією платника податків орган ДФС за основним місцем обліку формує відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати податків і зборів та відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати єдиного внеску (абзац третій п. 3 глави 1 розд. II Порядку №422).

Підрозділ, який здійснює облік платежів та інших надходжень, за основним та неосновним місцем обліку закриває ІКП не пізніше наступного робочого дня після формування відомостей в частині тих податків і зборів, щодо яких відсутня заборгованість на відповідній території, та відомостей з відміткою про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску (абзац четвертий п. 3 глави 1 розд. II Порядку №422).

Дата зняття з обліку відповідає даті закриття останньої ІКП або даті отримання повідомлення державного реєстратора про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи у разі, якщо на момент отримання такого повідомлення були закриті всі ІКП (абзац п'ятий п. 3 глави 1 розд. II Порядку №422).

Водночас, відповідно до абзаців десятого - п'ятнадцятого п. 3 глави 1 розд. II Порядку №422 за наявності грошових зобов'язань або податкового боргу орган ДФС не здійснює подальші процедури щодо зняття платника податків з обліку до їх погашення або визнання такого боргу безнадійним та його списання у порядку, визначеному ст. 101 глави 9 розд. II Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями.

При цьому в інформаційній системі органів ДФС ІКП закриваються із встановленням дати закриття за умов:

- погашення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафних санкцій та пені та/або списання сум податкового боргу, штрафних санкцій та пені;

- повернення платнику помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та/або списання до бюджету за заявою платника;

- повернення платнику помилково та/або надміру сплачених коштів єдиного внеску та/або списання до фондів соціального страхування за заявою платника;

- відсутності розстрочених (відстрочених) грошових зобов'язань або податкового боргу, не погашених на дату закриття ІКП.

Як вказано вище, позивачем неодноразово подавались до податкового органу заяви щодо повернення надміру сплачених грошових зобов'язань, а також щодо списання до бюджету, що обліковувались за філіями підприємства.

Відповідаючи на заяви, податковим органом повідомлено про необхідність технічного вирішення поставлених позивачем питань. Проте, в подальшому, жодних дій на протязі 4-х років не вчинено, що також свідчить про неправомірність доводів апелянта щодо безпідставності позову.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що предметом адміністративного позову є не повернення позивачу з Державного бюджету надмірно та/або помилково зарахованих коштів, а перерахування таких сум на ІКП з філій до основного підприємства, для використання таких сум в погашення майбутніх зобов'язань.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вказаним вимогам процесуального закону, апелянтом як суб'єктом владних повноважень, не обґрунтовано протиправність своїх дій та бездіяльності, що вказує на обгрунтованість позовних вимог, які були правомірно задоволені судом першої інстанції.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 18.03.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя І.О. Лічевецький