Справа № 826/9927/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2019 року № 826/9927/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без (виклику сторін) адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Акціонерне товариство «ПРАВЕКС БАНК» (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - Суд) з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича (далі - Відповідач 1), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 та просить суд:

Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності: 17375478 на нежитлову будівлю, загальною площею 466,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, за ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1);

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

від 10 листопада 2016 року індексний номер: 32310167;

Скасувати запис: 17375478 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) на нежитлову будівлю, загальною площею 466,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, яке виникло на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про затвердження мирової угоди у справі № 442/1009/13-ц;

Зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування запису про реєстрацію права власності: 17375478 за ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) на нежитлову будівлю, загальною площею 466,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем протиправно та всупереч встановленим законодавством нормам прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 листопада 2016 року індексний номер 32310167 на підставі підробленого рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від

19 лютого 2013 про затвердження мирової угоди у справі № 442/1009/13-ц та внесено запис про реєстрацію права власності № 17375478 за ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) на нежитлову будівлю, загальною площею 466,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, яка належить йому на праві приватної власності.

Ухвалою суду від 30 серпня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/9927/17 (далі - справа) із залученням до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 та призначено судовий розгляд справи на 16 листопада 2017 року, про що сторони були повідомлені судовими повістками.

Також запропоновано відповідачам подати суду письмові заперечення проти позову та всі докази на їх підтвердження, а третій особі - письмові пояснення по суті спору.

На виконання ухвали суду від 30 серпня 2017 року представником позивача

14 листопада 2017 року суду надано заяву щодо підтвердження відсутності в провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, справи зі спору між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав та рішення цих органів з такого спору. Представником позивача також надано лист Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області від 10 серпня 2017 року

№ 04-1620/17, який просив суд долучити до матеріалів справи та визнати належним письмовим доказом по справі.

Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання 16 листопада

2017 року не з'явились. Направлені їм конверти з ухвалою суду та копією позову, повернулись з відміткою про невручення. У зв'язку з цим, для повторного їх виклику судом оголошено перерву до 01 лютого 2018 року.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Представником позивача 15 січня 2018 року надано суду копії документів з підтвердженням актуальної інформації щодо адреси місцезнаходження відповідача 1.

Судом було змінено дату судового засідання з 01 лютого 2018 року на 15 березня

2018 року, про що судом повідомлено сторонам у повістках про виклик у судове засідання від 26 січня 2018 року.

Конверти з повістками про виклик, які адресувались відповідачу 1 та третій особі, повернулись до суду із відмітками про невручення.

У зв'язку з неявкою відповідача 1 та третьої особи у судове засідання 15 березня 2018 року, оголошено перерву до 12 квітня 2018 року, прийнято рішення щодо повторного їх виклику та здійснення відповідної публікації на сайті Окружного адміністративного суду міста Києва.

Представник позивача 04 квітня 2018 року звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи копії документів щодо перейменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» на Акціонерне товариство «ПРАВЕКС БАНК».

Від представника відповідача 2 10 квітня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначається про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції, оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 грудня 2015 року

№ 2791/5 «Про затвердження Змін до положень про територіальні органи Міністерства юстиції України в частині реалізації повноважень у сфері державної реєстрації», Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконання функцій і повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01 травня 2016 року не здійснюється.

У судове засідання 12 квітня 2018 року відповідач 1 та третя особа не з'явились, жодних пояснень чи заперечень з наданням доказів на їх підтвердження до суду надано не було.

У відповідному судовому засіданні протокольною ухвалою вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2001 року

№ 718/01, укладеного з ТОВ «Польза», придбано нежитлову будівлю, загальною площею 466,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до вимог законодавства за заявою позивача від 06 червня

2014 року, державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні Калницькою Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 червня 2014 року, індексний номер: 13762370 внесено запис про право власності за № 6002294 позивача на вказану нежитлову будівлю та присвоєно реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№ 22981324 від 13 червня 2014 року).

07 березня 2016 року позивачем встановлено, що на підставі рішення відповідача 1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 листопада 2016 року індексний номер: 32310167 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності: 17375478 на нежитлову будівлю, загальною площею 466,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 за ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1), яке виникло на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2013 року про затвердження мирової угоди у справі № 442/1009/13-ц.

З наявної в матеріалах справи ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2013 року, постановленої суддею Ковалем Р.Г. у справі

№ 442/1009/13-ц, вбачається, що у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк» про стягнення неповернутої суми позики у сумі 7 605 479,45 гривень, у судовому засіданні сторонами ОСОБА_2 та ПАТ «КБ Правекс-банк» подано для затвердження мирову угоду такого змісту: ПАТ КБ «Правекс-банк» визнає, що він є солідарним боржником за зобов'язанням ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 у сумі 7 605 479,45 гривень та передає в рахунок погашення даної заборгованості у власність ОСОБА_2 нежитлову будівлю загальною площею 466,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ПАТ КБ «Правекс-банк» на підставі договору купівлі-продажу від

23 лютого 2001 року.

Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у складі головуючого судді Коваля Р.Г., затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Правекс-банк» та визнано за ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на нежитлову будівлю загальною площею 466,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Україна, АДРЕСА_2.

Заперечуючи даний факт, позивач звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з проханням надати йому для ознайомлення матеріали цивільної справи № 422/1009/13-ц.

Однак, листом Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від

22 березня 2017 року позивачу відмовлено у наданні для ознайомлення матеріали цивільної справи № 442/1009/13-ц, так як за вказаним номером значиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до Дрогобицького МРЕР ДАІ про визнання права власності та листом від 30 березня 2017 року № 7/117/2017 повідомлено, що цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПАТ КБ «Правекс-банк» про стягнення неповернутої суми до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області не надходила та в провадженні суду не перебувала, а суддею Ковалем Р.Г. ухвала про затвердження мирової угоди від 19 лютого 2013 року у справі № 442/1009/13-ц не постановлювалась.

22 червня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області звернувся до Адміністратора Єдиного державного реєстру судових рішень Державного підприємства «Інформаційні судові системи» щодо вилучення з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2013 року у справі № 442/1009/13-ц (лист від 23 червня 2017 року

№ 7/200/17).

Крім цього, з долученого позивачем до матеріалів справи листа Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області від 10 серпня 2017 року № 04-1620/17 судом встановлено, що 07 лютого 2013 року позовну заяву

ОСОБА_5 до Дрогобицького МРЕВ ДАІ про визнання права власності було зареєстровано в автоматизованій системі з дотриманням вимог до Положення про автоматизовану систему документообігу суду та розподілено судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Ковалю Р.Г.

04 березня 2013 року суддею Ковалем Р.Г. у вищезазначеній справі постановлено ухвалу, відповідно до якої позовну заяву повернуто позивачу. Оригінал ухвали в електронному варіанті до Єдиного державного реєстру судових рішень не направлявся.

Однак, у системі «Д-3» (комп'ютерна програма документообігу загальних судів) під номером реєстраційної картки 442/1009/13-ц, провадження 2/442/579/13-ц наявний процесуальних документ - ухвала суду від 19 лютого 2013 року за № 442/1009/13-ц, провадження 2/442/579/13-ц у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_4, ПАТ КБ «Правекс-банк» про стягнення неповернутої суми позики та

03 листопада 2016 року позначена як така, що надіслана в електронному варіанті до Єдиного державного реєстру судових рішень.

У листі також зауважено, що вищезазначена ухвала в Єдиному реєстрі судових рішень не значиться, а тільки знаходиться у системі «Д-3» Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

З цього приводу суддя Коваль Р.Г. звернувся із заявою до Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області за фактом вчинених дій, незаконного втручання невідомою особою в автоматизовану систему та внесення неправдивих відомостей.

Позивач зі свого боку 06 квітня 2017 року звернувся до Шевченківського управління поліції Головного управління національної поліції України у місті Києві із заявою про скоєння злочину.

Результати розгляду цих заяв суду не відомі.

Вважаючи протиправними дії приватного нотаріуса, з метою захисту своїх прав, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані позивачем докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Приписами статті 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом; порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон), який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно (пункту 1 частини першої статті 4 Закону).

Відповідно до статті 10 Закону, державним реєстратором також є нотаріус, який згідно зі статтею 9 Закону, зокрема, забезпечує проведення державної реєстрації прав та ведення Державного реєстру прав.

Крім того, пунктами 1 та 2 частини третьою статті 10 Закону визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною другою статті 15 Закону передбачено, що орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Державна реєстрація прав проводиться у порядку визначеному статтею 18 Закону. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553).

При цьому згідно з частиною першої статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Підставою для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав є також і рішення суду, що набрало законної сили, щодо на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону).

У такому випадку державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться з особливостями, визначеними статтею 31-1 Закону.

Так, реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду.

Проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України.

З аналізу матеріалів справи, судом встановлено, що ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2013 року є недійсною, а тому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. протиправно прийнято незаконне рішення про державну реєстрацію права власності від

10 листопада 2016 року індексний номер: 32310167 та запис про право власності: 17375478 внесено на підставі недійсних документів.

За таких обставин та враховуючи приписи статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, дії відповідача 1, як суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, вчинені під час державної реєстрації права власності, є такими, що не відповідають нормам Закону та порушують норми Цивільного кодексу України.

Враховуючи встановлену незаконність реєстраційного запису про право власності: 17375478, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позивних вимог до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування незаконного реєстраційного запису про право власності: 17375478 суд зазначає таке.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач 2 вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки згідно з підпунктом 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 грудня 2015 року № 2791/5 «Про затвердження Змін до положень про територіальні органи Міністерства юстиції України в частині реалізації повноважень у сфері державної реєстрації» органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припинили надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць з 01 травня 2016 року.

Натомість забезпечення здійснення зазначених функцій і повноважень покладено на Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26 квітня 2016 року № 261 «Про затвердження Положення про Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», яким у зв'язку з децентралізацією повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також відповідно до Рішення ради від 14 квітня 2016 року № 319/319 «Про утворення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» з 01 травня 2016 року здійснюються повноваження з реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За таких обставин, підстав для задоволення позовних вимог до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві не вбачається.

Слід зазначити, що частиною другою статті 26 Закону (в редакції, чинній станом на час вирішення справи судом), встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Тобто у разі набрання даним судовим рішенням законної сили позивач не позбавлений права на звернення до відповідного органу державної реєстрації з вимогою про внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності на підставі цього рішення суду, з метою відновлення його прав та законних інтересів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету позову та встановлених судом обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, витрати позивача по сплаті судового збору суд покладає на відповідача 1.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 73, 76, 77, 78, 139, 143, 162, 242-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» (01021, місто Київ, Кловський узвіз, 9/2, ) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича (01033, АДРЕСА_1, ІПН: відомості відсутні), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (02660, місто Київ, вулиця Марини Раскової, 15, код ЄДРПОУ: відомості відсутні) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ІПН: НОМЕР_2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 17375478 на нежитлову будівлю, загальною площею 466,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 за ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1).

Визнати протиправним й скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 листопада 2016 року, індексний номер 32310167 прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, згідно з яким, проведено державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 466,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 за ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1).

Скасувати запис: 17375478 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) на нежитлову будівлю, загальною площею 466,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, яке виникло на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про затвердження мирової угоди у справі № 442/1009/13-ц;

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Присудити на користь Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2, ) за рахунок приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича (01033, АДРЕСА_1, ІПН: відомості відсутні) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда