Справа № 160/2089/19
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 березня 2019 р. Справа № 160/2089/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у місті Дніпрі матеріали адміністративного позову 19 окремого мостового загону 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту до Департаменту адміністратвиних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації, -

встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 05.03.2019 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява 19 окремого мостового загону 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту до Департаменту адміністратвиних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , в якій просить суд:

- скасувати реєстрацію на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх робтяжень № 29111857 від 05.04.2016 за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

ІІ. ОБҐРУНТУВАННЯ ПОЗОВУ

3. В період з 26.07.2006 по 30.12.2016 відповідач ОСОБА_1 (далі - Відповідач) проходив військову службу у 19 окремому мостовому загоні 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту на посаді начальника продовольчої служби тилу. Відповідно до наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 253 від 30.12.2016 був звільнений в запас на підставі пункту «и» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

4. Під час роходження служби ОСОБА_1 на підставі рішення об`єднаної житлової комісії 26 об`єднаногозагону Державної спеціальної служби транспорту було виділено житлове приміщення, саме: квартира АДРЕСА_2 .

5. В подальшому ОСОБА_1 було отримане свідоцтво про право власності № 182 від 10.02.2016 та розпорядження на зазначене житло, видане 19 окремим мостовим загоном 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту. Зазначені документи було подано до Департаменту адміністратвиних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та зареєстровано право власності на житло.

6. Департаментом адміністратвиних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було внесено в державний реєстр запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

7. В порушення вимог статті 12 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщення», а також в порушення пункту 1.4 Інструкції про організацію забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту та членам їх сімей, ОСОБА_1 не набув права на отримання житла у постійне користування, оскільки не мав вислуги на військовій службі 20 років і більше, як це передбачено чинним законодавством.

8.Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 на момент прийняття відповідного розпорядження органу приватизації мав повних 17 років вислуги років.

9. Відповідно до пункту 2.14 наказу Міністерства транспорту та зв`язку № 1172 від 17.12.2007 «Про затвердження Унструкції про організацію забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту та членам їх сімей» - виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, без надання іншого житлового приміщення підлягає особа, звільнена з військової служби в запас або у відставку: у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

10. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (стаття 1 ЦК України).

11. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

12. Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

13. Відповідно до статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

14. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

15. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (частина друга статті 393 ЦК України).

16. Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

17. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

ІV. ВИСНОВОК СУДУ

18. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.

19. Згідно з пунктом першим частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно правовий спір.

20. За визначенням відповідно до пункту другого частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

21. Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист. Субєкти владних повноважень мають право звернутись до адмінеістративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

22. Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

23.Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

24. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

25. Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

26. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

27. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

28. В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб`єктами, суд дійшов висновку, що цей спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

29. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

30. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

31. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав, реалізацією яких повноважень, та у зв`язку із втучанням в які права, особа звернулася до суду.

32. Статтею 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вказаний спосіб захисту відноситься й до інших суб`єктів владних повноважень, у тому числі виконуючих делеговані функції.

33. У поданому до адміністративного суду позові спір стосується прав власності на нерухоме майно послідовних власників такого майна: 19 окремого мостового загону 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту та ОСОБА_1 , у тому числі правомірності набуття/припинення прав власності.

34. Скасування оскаружуваних рішень, прийнятих (вчинених) державним реєстратором, стосується позбавлення вказаних осіб прав власності на нерухоме майно та відновлення права власності на нерухоме майно первісного власника.

35. Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до порушення цивільних прав, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, та вирішення спору призведе до вручання у право власності на майно іншої особи, то визнання незаконною (протиправною) таким рішенням є способом захисту цивільних прав та інтересів.

36. Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування, суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

37. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

38. Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

39. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

40. Частиною п`ятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

41. Застосована правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.04.2018 у справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), у справі № 280/267/15-а (провадження №11-164апп18), від 21.03.2018 у справі № 09/1946/15 (провадження №11-95апп18), Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 820/4089/16 та постановах Верховного Суду України від 16.03.2016 у справі № 815/8609/13-а, від 24.01.2017 у справі № 21-1559а16, у постанові від 17.05.2016 справа № 21-331а16, від 27.01.2017 у справі № 201/3164/12.

42. На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

43. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 160/2089/19 за адміністративним позовом 19 окремого мостового загону 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту до Департаменту адміністратвиних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації.

44. Роз`яснити позивачу, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

45. Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

46. Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

47. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Верба