Справа № 818/2463/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 р.Справа № 818/2463/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Тацій Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 року, повний текст складено 29.10.18 року, на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2018р. повний текст складено 05.11.18 року та на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суд від 06.11.2018р. повний текст складено 06.11.18 року головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, по справі № 818/2463/18

за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

до Головне управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.06.2018 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 102000 грн.

В обґрунтування доводів позовної заяви зазначила, що Головним управління ДФС у Сумській області була проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, в результаті якої складено акт перевірки від 27.04.2018р. №2718/18/28/40/НОМЕР_1.

25.05.2018 р. позивач надала на адресу відповідача заперечення на акт перевірки, на що отримала відповідь від 05.06.2018р. №10700/10/18-28-40-03-28.

На підставі акту перевірки Головним управління ДФС у Сумській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 08.06.2018р. № (яке отримано 20.06.2018р.) про застосування штрафних санкцій в сумі 102000,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та прийнятим податковим повідомленням - рішенням, оскільки:

- фактична перевірка була проведена безпідставно, адже жодні підстави, передбачені п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПКУ, на який йдеться посилання в наказі Головного управління ДФС у Сумській області ДФСУ від 17.04.2018р. №648, відсутні;

- питання, з яких проводилась перевірка та які вказані в акті перевірки, не відповідають меті, вказаній в самому наказі про її призначення.

- не враховано те, що ФОП ОСОБА_1 у 2017 році отримала ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, яка була дійсна з 25.04.2017 р. по 24.04.2018 р. включно, та не враховано те, що до частини 2 статті 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - ОСОБА_2 №481/95) неодноразово вносились зміни;

- висновки акту перевірки про нібито порушення вимог ч. 3 ст. 16 Закону №481/95 в частині подання звітів з недостовірними відомостями про обсяги обігу (реалізації) пива за червень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року є хибними та не ґрунтуються на Законі, оскільки жодної частини подання звітів з недостовірними відомостями про обсяги обігу (реалізації) пива ця норма Закону не містить.

-зазначення в звіті 2-РС обєму реалізації, що відрізняється від обєму реалізації згідно чеків (а тим більше - в сторону збільшення) на 700 мл за місяць в грудні 2017р. або на декілька літрів за місяць в сторону збільшення (на 6,4 л в червні 2017р., на 1,8 л у вересні 2017р., на 2,4 л в жовтні 2017р. відповідно) жодним чином не порушує вимоги ч. 3 ст. 16 Закону №481/95, якою навіть не передбачено такого порушення.

Крім цього, позивач вважає, що незалежно від кількості порушень ст. 16 Закону №481/95, зафіксованих в акті перевірки на підставі абз. 18 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95 до суб'єкта господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн., що свідчить про те, що фіскальним органом неправомірно застосовані штрафні (фінансові) санкції за кожен місяць перевіряємого періоду, що у загальному розмірі склало 102000,0 грн.

До того ж, відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому застосування штрафних санкцій фіскальною службою є протиправним.

Враховуючи вищезазначене просить скасувати податкове повідомлення - рішення № від 08.06.2018 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 102000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 р. адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області № від 08.06.2018 р.

22.10.2018 р. до канцелярії суду представником позивача подана заява про прийняття додаткового судового рішення в частині відшкодування судових витрат.

В судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про повернення вищезазначеної заяви, оскільки всупереч норм ст.ст. 47 та 79 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем не надано доказів направлення заяви відповідачу.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 17.10.2018р. в задоволенні клопотання представника Головного управління ДФС у Сумській області про повернення заяви відмовлено.

05.11.2018р. Сумським окружним адміністративним судом від прийняте додаткове рішення, яким заяву представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення по справі №818/2463/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області суму судового збору в розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням ДФС у Сумській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, перевірку позивача проведено згідно чинного законодавства. Перед початком перевірки адміністратора Пустовойтову В.В. було ознайомлено з направленням про проведення фактичної перевірки та вручено копію наказу. За результатами перевірки складено акт, який субєкт господарювання від отримання та підпису відмовився, про що складено відповідні акти. В ході фактичної перевірки були досліджені обсяги реалізації в роздрібній торгівлі пива власного виробництва. Згідно фіскальних чеків встановлено невідповідність обсягів реалізації обсягам, відображеним в звітах 2-РС Про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв за червень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 р. та підтверджено факт несвоєчасного подання звіту 2-РС Про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв за квітень 2017 року. У зв'язку з вищенаведеним, в акті фактичної перевірки зроблено висновок про порушення суб'єктом господарювання вимог ч.3 ст.16 Закону №481/95 зі змінами і доповненнями, а саме: несвоєчасне подання звіту та подання звітів з недостовірними відомостями про обсяги обігу реалізації пива за формою 2-РС. Зазначає. що суд першої інстанції посилається на той факт, що Головним управлінням ДФС у Сумській області застосовано штрафні санкції згідно абз. 19, ч. 2, ст.. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», згідно якого передбачено відповідальність за порушення вимог частини третьої статті 15 цього Закону щодо імпорту на митну територію України або придбання паперу цигаркового та фільтрів для виробництва сигарет без ліцензії на право виробництва тютюнових виробів та/або їх реалізації на митній території України. Вказує, що дане твердження суду першої інстанції є хибним, адже абз. 19, ч. 2, ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачає відповідальність саме за неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту га експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії. Про це також зазначено в акті перевірки та оскаржуваному податковому-повідомленні рішенні. На підставі вищенаведеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Також Головним управлінням ДФС у Сумській області подано апеляційну скаргу на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2018р., в якій зазначає, що відповідно до пункту 7, статті 47 КАС України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повергає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні. Таким чином, беручи до уваги вищевказані норми, КАС України встановлює обов'язок позивача, при поданні будь якої заяви, в тому числі заяви про ухвалення додаткового рішення направити її та докази, якими вона обґрунтовується відповідачу по справі. За таких обставин, у зв'язку з порушенням Сумським окружним адміністративним судом під час розгляду даної справи норм процесуального права, які зазначені вище, прийнята ним ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Також Головним управлінням ДФС у Сумській області подано апеляційну скаргу на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2018р., в якій зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті додаткового рішення по справі порушено норми статей 47 та 49 КАС України. Також судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що позовну заяву по даній справі, відповідь на відзив було підписано ФОП ОСОБА_1 Жодного доказу підготовки позовної заяви та відповіді на відзив адвокатом ОСОБА_3 не надано. За таких обставин, у зв'язку з порушенням Сумським окружним адміністративним судом під час розгляду даної справи норм процесуального права, які зазначені вище, прийняте ним додаткове рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Від позивача, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою відповідача не погоджується та вважає її необґрунтованою.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційних скарг заперечував, просив залишити їх без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2018р., ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2018р. та додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2018р. без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційних скаргах .

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2018р., ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2018р. , та додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2018р. та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2018р. та ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2018р. не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2018р. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 18.04.2018 р. Головним управління ДФС у Сумській області була проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої складено акт перевірки від 27.04.2018р. №2718/18/28/40/НОМЕР_1 (а.с. 16-19).

25.05.2018 р. ФОП ОСОБА_1 не погодившись зі змістом акту перевірки подано заперечення (а.с. 20-26).

05.06.2018р. №10700/10/18-28-40-03-28 відповідачем складено відповідь, якою висновки акту перевірки залишено без змін (а.с. 27-28).

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Сумській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 08.06.2018р. №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 102000,00 грн. (а.с. 29).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог ч.3 ст. 16 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, є помилковими.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (надалі по тексту-Закон №481).

Зокрема ОСОБА_2 визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Судом встановлено, що під час проведення перевірки відповідачем в акті перевірки зазначено, що перевіркою фіскальних чеків встановлено несвоєчасне подання звіту 2-РС «про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв» за квітень 2017 рок та відображення недостовірних відомостей щодо обсягів реалізації пива власного виробництва в звітах форми 2-РС за червень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 16 Закону №481 в частині подання звітів з недостовірними відомостями про обсяги обігу (реалізації) пива.

Представник позивача в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції погодився з тим що наявні розбіжності в наведених звітах із фактичними обсягами реалізації пива.

Відповідно до ч.1 ст.88 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, суд вважає за доведеним факт несвоєчасного подання ФОП ОСОБА_1 звіту 2-РС «про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв» за квітень 2017 рок та відображення недостовірних відомостей щодо обсягів реалізації пива власного виробництва в звітах форми 2-РС за червень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року.

Проте, колегія суддів зазначає, що законом від 4 липня 2012 року № 5039-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» щодо функцій уповноваженого органу» частину другу статті 17 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» було доповнено абзацом вісімнадцятим (а не дев'ятнадцятим) наступного змісту:

"неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 1700 гривень ".

А Законом від 12 серпня 2014 року № 1638-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо посилення контролю за обігом підакцизних товарів та уточнення окремих податкових норм» внесені наступні зміни у статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»: у частині другій статті 17: в абзаці третьому цифри "8500" замінити цифрами "85000"; в абзаці четвертому цифри "8500" замінити цифрами "15000"; в абзацах п'ятому, одинадцятому, дванадцятому та вісімнадцятому цифри "1700" замінити цифрами "17000"; в абзацах шостому та чотирнадцятому цифри "1000" замінити цифрами "10000"; в абзаці тринадцятому цифри "5000" замінити цифрами "10000"; в абзаці п'ятнадцятому цифри "8500" замінити цифрами "17000";

Цим же законом (від 12 серпня 2014 року № 1638-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо посилення контролю за обігом підакцизних товарів та уточнення окремих податкових норм») ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» доповнено абзацом дев'ятнадцятим наступного змісту:

"порушення вимог частини третьої статті 15 цього Закону щодо імпорту на митну територію України або придбання паперу цигаркового та фільтрів для виробництва сигарет без ліцензії на право виробництва тютюнових виробів та/або їх реалізації на митній території України -100 відсотків вартості партії товару, але не менше 15000 гривень.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні (а.с. 29), воно прийнято саме на підставі абз. 19 частини другої статті 17 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Розрахунок штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) до податкового повідомлення-рішення форми «С» від 08 червня 2018р. № (а.с. 30) також посилається на абзац 19 частини другої статті 17 цього Закону.

Що не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі.

Проте, актом перевірки порушення вимог частини третьої статті 15 цього Закону «щодо імпорту на митну територію України або придбання паперу цигаркового та фільтрів для виробництва сигарет без ліцензії на право виробництва тютюнових виробів та/або їх реалізації на митній території України» не встановлювались, отже підстави для застосування відповідальності, передбаченої абз. 19 частини другої статті 17 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення вимог частини третьої статті 15 цього Закону щодо імпорту на митну територію України або придбання паперу цигаркового та фільтрів для виробництва сигарет без ліцензії на право виробництва тютюнових виробів та/або їх реалізації на митній території України відсутні.

В оскаржуваному рішенні відповідач посилається на порушення ч.3 ст.16 Закону №481, якою передбачено, що суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та здійснюють таку діяльність та/або експорт, імпорт зазначеної продукції, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом.

Отже, виходячи з вищевикладеного суд приходить висновку, що відповідачем невірно застосовано норму Закону №481 за порушення позивачем щодо несвоєчасного подання звіту 2-РС «про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв» за квітень 2017 рок та відображення недостовірних відомостей щодо обсягів реалізації пива власного виробництва в звітах форми 2-РС за червень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 16 Закону №481 в частині подання звітів з недостовірними відомостями про обсяги обігу (реалізації) пива.

Враховуючи вищенаведене доводи Головного управління ДФС у Сумській області, щодо правомірності прийнятого податкове повідомлення - рішення від 08.06.2018р. № про застосування штрафних санкцій в сумі 102000,00 грн. та притягнення позивача до відповідальності передбаченої абз. 19 частини другої статті 17 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» є помилковими.

Крім того, суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20 грудня 2016 року №1791-VIII статтю 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" доповнено частиною дев'ятнадцятою такого змісту: «Штрафи за неподання чи несвоєчасне подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, передбачені абзацом вісімнадцятим частини другої статті 17 цього Закону, не застосовуються до суб'єктів господарювання, які отримали ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, з дати виникнення зобов'язання щодо подання такого звіту».

Згідно матеріалів справи, ФОН ОСОБА_1 у 2017 році отримала ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, яка була дійсна з 25.04.2017р. по 24.04.2018р. включно (копія ліцензії від 20.04.2017р., реєстраційний №1718-1964-1328, додана до позовної заяви), (а.с. 31).

Відповідно до ч. 19 ст. 18 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» штрафи за неподання чи несвоєчасне подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, передбачені абзацом вісімнадцятим частини другої статті 17 цього Закону, не застосовуються до суб'єктів господарювання, які отримали ліцензію па право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, з дати виникнення зобов'язання щодо подання такого звіту.

Абзацом вісімнадцятим частини другої статті 17 цього Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000 гривень.

Вказана норма Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме - абзац вісімнадцятий частини другої етапі 17, є єдиною нормою, яка передбачає відповідальність платника податків за неподання чи несвоєчасного подання звіт у або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Іншої норми не існує.

Отже, вказана норма є єдиною нормою, яка передбачає відповідальність за неподання (несвоєчасне подання) будь-яких звітів про обсяги виробництва та/або обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, у т.ч. її звіту 2-РС.

Будь-якої окремої відповідальності, щодо неподання чи несвоєчасного подання звіту 2-РС або подання звіту з недостовірними відомостями звіту 2-РС не існує.

З урахуванням наведеного, доводи ГУ ДФС в Сумській області щодо виду діяльності та надання звітів за таку діяльність ( роздрібна чи оптова) не впливають на застосування зазначених норм.

Отже, враховуючи те, що позивач отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, до нього не можуть застосовуватись штрафи за неподання чи несвоєчасне подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, передбачені абзацом вісімнадцятим частини другої статті 17 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» .

Враховуючи вищенаведене, доводи Головного управління ДФС у Сумській області про те, що до позивача застосовуються передбачені абзацом 18 частини 2 статті 17 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» є помилковими.

З урахуванням зазначеного, посилання представника відповідача, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на правову позицію Верховного суду стосовно того, що кремі недоліки не можуть бути підставою скасування податкового - повідомлення рішення є таким що не підлягає застосуванню по даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Стосовно доводів апеляційної скарги Головного управління ДФС у Сумській області на ухвалу Сумського адміністративного суду від 31.10.2018р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обовязків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за пять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у звязку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Згідно ч.7 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Виходячи із системного аналізу наведених норм копії таких заяв направляються сторонам у випадку зміни предмету або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

Однак, вищезазначене не стосується заяви про ухвалення додаткового рішення по справі, яка не входить в перелік заяв, визначених у ч.1 та ч.3 ст. 47 КАС України.

Крім того, жодних додаткових вимог до вимог подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення не передбачено і ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що клопотання представника Головного управління ДФС у Сумській області про повернення заяви про ухвалення додаткового судового рішення по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення позивачу не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, доводи Головного управління ДФС у Сумській області стосовно того, що нормами КАС України встановлено обов'язок позивача, при поданні будь якої заяви, в тому числі заяви про ухвалення додаткового рішення направити її та докази, якими вона обґрунтовується відповідачу по справі, є помилковими.

Стосовно апеляційної скарги Головного управління ДФС у Сумській області на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2018р., колегія суддів зазначає наступне.

05.11.2018р. Сумським окружним адміністративним судом від прийняте додаткове рішення, яким заяву представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення по справі №818/2463/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області суму судового збору в розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач документально підтвердив, сплату 6000 грн. на виконання договору про надання правової допомоги. Тобто цей гонорар був фактичним. Дослідивши акт приймання-передачі виконаних робіт про обсяг наданих послуг та використання робочого часу згідно з договором та оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, ціну позову та значення справи для сторони, суд приходить висновку, що зазначена справа потребувала досить значних затрат часу та вимагала досить значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Колегія суддів з даним додатковим рішенням суду першої інстанції погоджується в частині стягнення на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області суму судового збору в розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (шість тисяч) грн., підтверджені належними документа, про які зазначено вище.

З додатковим рішенням суду першої інстанції в частині стягнення на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (шість тисяч) грн., колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 25.05.2018 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (а.с .151-153).

13.06.2018 позивачем на виконання умов зазначеної угоди сплачено 6000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №176 від 13.06.2018 р. на суму 3000,00 грн. та квитанцією №0.0..1 від 26.06.2018 р. на суму 3000,00 грн. (а.с.154, 154а).

Так, за змістом додаткової угоди від 25.05.2018 сторони домовилися про те, що Клієнт зобовязаний сплатити суму гонорару в розмірі 6000,00 грн.

17.10.2018 року ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 підписали розрахунок вартості наданих послуг та акт приймання-передачі наданих послуг (а.с. 155).

Згідно змісту наведеного розрахунку відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.05.2018р. та додаткової угоди №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.05.2018р. (Адвокат - ОСОБА_3, клієнт - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1), далі - Договір, станом на 17.10.2018р., Адвокат ОСОБА_3:

- склав заперечення на акт Головного управління ДФС у Сумській області ДФС України від 27.04.2018р. №2718/18/28/40/НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами та прийняв участь в розгляді цих заперечень Головним управлінням ДФС у Сумській області ДФС України 05.06.2018р., розмір гонорару складає 3000,0 грн.

- оскаржив до Сумського окружного адміністративного суду податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Сумській області Державної фіскальної служби України від 08.06.2018р. № та прийняв участь в судових засіданнях суду першої інстанції, розмір гонорару складає 3000,0 грн.

Згідно змісту наведеного розрахунку сторони договору підтверджують, що всі наведені в розрахунку документи складені виключно ОСОБА_3

Колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу за складення заперечення на акт Головного управління ДФС у Сумській області ДФС України від 27.04.2018р. №2718/18/28/40/НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки не підпадає під перелік послуг передбачених ст. 134 КАС України.

Враховуючи наведене додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2018р. підлягає скасуванню в частині стягнення на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (шість тисяч) грн. за складення заперечення на акт Головного управління ДФС у Сумській області ДФС України від 27.04.2018р. №2718/18/28/40/НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки.

Доводи представника позивача, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на те, що складення заперечення на акт Головного управління ДФС у Сумській області ДФС України від 27.04.2018р. №2718/18/28/40/НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки має безпосереднє відношення до розгляду справи № 818/2463/18, з урахуванням вищенаведеного та положень ст. 134 КАС України, є помилковими.

Щодо посилань представника відповідача, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до ч. 9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи, та те що в порушення зазначеної норми позивачем не направлено відповідачу докази (документи) на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, приходить до висновку, що докази ( документи) на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу, не є доказами по справі, в розумінні ст. 72 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, доводи відповідача стосовно того, що докази (документи) на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу, з урахуванням ч. 9 ст. 79 КАС України, надсилаються або надаються іншим учасникам справи є помилковими.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому додаткове судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення і ухвалити нове судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.10.2018р. залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 року по справі № 818/2463/18 залишити без змін.

Апеляційну скаргу на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2018р. залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2018р. по справі № 818/2463/18 залишити без змін.

Апеляційну скаргу на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. задовольнити частково.

Додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. по справі № 818/2463/18 скасувати в частині стягнення на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

В цій частині прийняти нове додаткове рішення, яким в задоволенні заяви про прийняття додаткового судового рішення в частині стягнення на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. - відмовити.

В іншій частині Додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. по справі № 818/2463/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 18.03.2019 року