Справа № 640/21734/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2019 року № 640/21734/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Актив Груп»

про стягнення заборгованості в сумі 3 666 989,90 грн.

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Актив Груп» (далі по тексу - відповідач), в якому просить стягнути на користь Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві кошти платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Актив Груп» з рахунків у банках, що обслуговують такого платника, на суму податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 3 666 989,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта Актив Груп» обліковується податковий борг по податку на додану вартість та по податку на прибуток на загальну суму 3 666 989,00 грн, який виник у зв'язку з несплатою узгоджених податкових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом згідно податкових повідомлень-рішень.

Оскільки в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві вважає цю суму податковим боргом та просить стягнути його у судовому порядку.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача вказує, що ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду міста Києва та Печерського районного суду міста Києва, а також постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва накладено арешт на кошти відповідача, отже відсутні підстави для нарахування та стягнення штрафних санкцій.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що заборгованість відповідача з податку на додану вартість є узгодженою та не сплачена відповідачем добровільно, отже наявні підстави для її стягнення в судовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року закрито підготовчого провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання 12 березня 2019 року представники сторін не з'явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 12 березня 2019 року судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи, зокрема, з витягу з інтегрованої картки платника податків станом на 21 листопада 2018 року вбачається, що відповідач має борг на загальну суму 3 666 989,00 грн, який виник на підставі: податкового повідомлення-рішення від 07 березня 2018 року №, яким відповідачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 22 297,10 грн; податкового повідомлення-рішення від 08 серпня 2018 року №, яким відповідачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 643 502,80 грн; податкового повідомлення-рішення від 15 серпня 2018 року №, яким відповідачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1020,00 грн; податкового повідомлення-рішення від 06 липня 2018 року №, яким відповідачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 170,00 грн.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що податкові повідомлення-рішення від 07 березня 2018 року №, від 08 серпня 2018 року №, від 15 серпня 2018 року №, від 06 липня 2018 року № станом на час вирішення справи оскаржено не було.

В силу вимог підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом.

Доказів сплати визначеної суми податкового зобов'язання у встановленому порядку до суду не надано; тому, спірна сума заборгованості вважається податковим боргом.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Так, контролюючим органом надіслано відповідачу податкову вимогу від 14 серпня 2018 року №154176-17, яка отримана представником відповідача 29 серпня 2018 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Оскільки відповідачем сума податкового боргу після виставлення йому податкової вимоги повністю не погашалась, підстав для винесення нової податкової вимоги не виникало, процедура стягнення вважається дотриманою.

Станом на час розгляду справи відповідачем належних доказів про сплату податкових зобов'язань з податкову на додану вартість не надано, як і не надано доказів щодо оскарження зазначеної податкової вимоги.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року у справі №761/15367/18, якою накладено арешт на грошові кошти відповідача та заборонено відчуження коштів (в частині видаткових операцій, крім обов'язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати), та на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2018 року у справі №757/36911/18-к, якою також накладено арешт на кошти відповідача з огляду на наступне. По-перше, як вказано вище арешт накладено на кошти, крім рахунків для обов'язкових платежів до бюджету; по-друге, як вказує відповідач у відзиві на позов ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року та ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року скасовано арешт накладений на кошти відповідача.

Також суд вважає безпідставним посилання відповідача на ухвалу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бердар М.М. від 20 листопада 2011 року та від 04 грудня 2018 року та на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2019 року як на обставину для відмови позивачу у стягненні податкового боргу, оскільки зазначені обставини є підставою для звернення відповідача з відповідною заявою в порядку статті 100 Податкового кодексу України та не звільняє від сплати податкових зобов'язань.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно пунктів 95.1 - 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Докази, які б підтверджували сплату спірної суми податкового боргу на момент вирішення спору у справі відсутні, що є підставою для його стягнення у судовому порядку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем доведено підстави виникнення податкової заборгованості, наявність боргу у визначеному ним розмірі, а також дотримання встановленої законодавством процедури, що передує стягненню податкового боргу в судовому порядку, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Актив Груп» (01133, м. Київ, провулок Лабораторний, буд. 1, блок 140, ) на користь Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) суму податкового боргу у загальному розмірі 3 666 989 (три мільйони шістсот шістдесят шість тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять) гривень 90 копійок шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта Актив Груп».

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко