Справа № 0240/3457/18-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3457/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

13 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

представника позивача - Черпітяк О.В.

представників відповідача - Чернікової О.С., Мельника Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гайсинський спиртовий завод" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року (головуючий суддя Чернюк А.Ю., повний текст судового рішення виготовлено 27.11.2018) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Державного підприємства "Гайсинський спиртовий завод" про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2018 року Головне управління ДФС у Вінницькій області звернулось до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства "Гайсинський спиртовий завод" про стягнення податкового боргу в сумі 3 655 802,37 грн.

Обгрунтовуючи власну позицію, фіскальний орган посилається на факт невиконання відповідачем обов'язку зі сплати частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань), що вилучається до Державного бюджету, в сумі 3655802,37 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують Державне підприємство "Гайсинський спиртовий завод" в рахунок погашення боргу частину чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань) в сумі 3655802,37 грн. до Державного бюджету.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та грубе порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення від 23 листопада 2018 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи підставність заявлених вимог, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на допущенні позивачем порушення норм чинного законодавства щодо встановлення строків звернення до суду з даним позовом. Зокрема, ДП "Гайсинський спиртовий завод" зазначає про необхідність застосування до даних правовідносин строки встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, а не Податковим кодексом України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та зазначив, що саме Державна фіскальна служба є контролюючим органом, якому надано право на звернення до суду з позовами про стягнення до бюджету частини чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державний унітарних підприємств та їх об'єднань), у разі не перерахування їх підприємством самостійно.

В судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів апелянта та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, в призмі наданих учасниками справи пояснень, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинам, суд апеляційної інстанції застосовує положення ст. 308 КАС України якими визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тож в даному випадку оцінці підлягають висновки суду першої інстанції стосовно дотримання позивачем строку встановленого для звернення з даним позовом до суду.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для звернення фіскальним органом до суду слугувала несплата Державним підприємством "Гайсинський спиртовий завод" частини чистого прибутку (доходу). На момент подання позовної заяви сума боргу, за підрахунками позивача, складала 3655802,37 грн., а її складовими зазначено сума несплати самостійно задекларованих зобов'язань та донарахування зобов'язань (штрафних санкцій) податковим органом.

Особливості відрахування державними підприємствами частини прибутку (доходу) регулюється ст. 11-1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" від 21.09.2006 року № 185-V, де визначено, що державні унітарні підприємства та їх об'єднання зобов'язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Держбюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з Порядком відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року № 138, частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Так, Державне підприємство "Гайсинський спиртовий завод" подано "Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями" за наступні періоди:

- за І квартал 2016 року на суму 257 574, 00 грн. - 05.05.2016 року ( строк подачі розрахунку до 10.05.2016 року);

- за II квартал 2016 року на суму 169 228, 00 грн. - 08.08.2016 року ( строк подачі розрахунку до 09.08.2016 року);

- за III квартал 2016 року на суму 317 470, 00 грн. - 08.11.2016 року ( строк подачі розрахунку до 09.11.2016 року);

- за IV квартал 2016 року на суму 351 114, 00 грн. - 07.02.2017 року ( строк подачі розрахунку до 09.02.2017 року);

- за І квартал 2017 року на суму 813 854, 00 грн. - 05.05.2017 року ( строк подачі розрахунку до 10.05.2017 року);

- за II квартал 2017 року на суму 510 894, 00 грн. - 09.08.2017 року ( строк подачі розрахунку до 09.08.2017 року);

- за III квартал 2017 року на суму 698 892, 00 грн. - 08.11.2017 року ( строк подачі розрахунку до 09.11.2017 року);

- за IV квартал 2017 року на суму 492 731, 00 грн. - 27.02.2018 року ( строк подачі розрахунку до 01.03.2018 року);

- за І квартал 2018 року на суму 68 119, 00 грн. - 08.05.2018 року ( строк подачі розрахунку до 10.05.2018 року);

- за II квартал 2018 року на суму 133 051, 00 грн. - 08.08.2018 року ( строк подачі розрахунку до 09.08.2018 року).

26.06.2017 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань), що вилучаються до державного бюджету відповідно до закону" на 61500,00 грн., із яких 49200,00 грн. - основне зобов'язання, а 12300,00 грн. - штрафні санкції.

Довідкою ГУ ДФС у Вінницькій області зафіксовано, що заборгованість відповідача станом на момент подання позовної заяви становила 3 655 802,37 грн.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку спірним правовідносинам, погодився з правовою позицією позивача у даній справі та дійшов висновку, що частина чистого прибутку, що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету є податковим боргом, а отже позовні вимоги щодо його стягнення є обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, визначено Податковим кодексом України (далі - ПК України.

Відповідно до ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Їх вичерпний перелік міститься в ст. 9 ПК України. Зокрема, це: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Їх вичерпний перелік наведено положення ст. 10 ПК України. Зокрема, це: податок на майно та єдиний податок.

Відповідно до п. 7.3 ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Судова колегія звертає увагу на той факт, що у вищенаведеному переліку податків і зборів, що містяться у ст. 9 та 10 ПК України, відсутній такий платіж як частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучаються до державного бюджету відповідно до закону.

Разом з тим, Державна фіскальна служба України у листі №5061/6/99-99-15-02-02-15 від 13.03.2017 року надала роз'яснення щодо окремих питань стосовно порядку сплати частини чистого прибутку (доходу) платниками податку, де чітко визначено, що частина чистого прибутку (доходу) не сплачена до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями у встановлені терміни не є податковим боргом у розумінні Податкового кодексу України.

Таким чином, здійснений аналіз норм чинного податкового законодавства в повному обсязі спростовує висновки суду першої інстанції, та дає підстави вважати наявним факт не виконання судом вимог щодо об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи, оскільки в даному випадку залишено поза увагою той факт, що податковий орган повинен був пред'явити адміністративний позов про стягнення обов'язкового платежу.

При цьому, слід відмітити, що Державна фіскальна служба України наділена як правом здійснювати контроль за своєчасністю сплати частини чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до держбюджету, так і правом звернення до суду в разі неспроможності самостійної сплати суб'єктом господарювання вказаного платежу. Однак, враховуючи, що вказаний платіж є обов'язковим, але не має сили податкового зобов'язання, позивач не мав правових підстав для кваліфікування його як податкове зобов'язання та застосовувати до даних правовідносин приписи 102 ПК України «Строки давності та їх застосування».

Податковий орган, враховуючи відсутність у відповідача податкового боргу, повинен був звернутись до суду з адміністративним позовом про стягнення частини прибутку (обов'язкового платежу, який не має сили податкового платежу) з урахуванням строків встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України).

При цьому, даний позов повинен бути пред'явлений з урахуванням строків, встановлених як частиною другою статті 99 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року, що діяла на момент початку перебігу відповідного строку), так і ст. 122 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017 року, що діяла на момент початку перебігу відповідного строку).

З огляду на приписи статті 58 Конституції України тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалась на момент початку перебігу відповідного строку.

Разом з тим, тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли саме реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли фактично пред'явлено позов.

А відтак, для правильного вирішення спору необхідним є з'ясування граничних строків сплати відповідачем до бюджету частини прибутку за період з першого кварталу 2016 року по другий квартал 2018 року, що у своїй сукупності надасть можливість зробити вмотивований висновок щодо того, чи було податковим органом подано цей позов у межах строку, встановленого нормами КАС України (у редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку).

Так, статтею 99 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року), положення якої повністю кореспондуються з приписами статті 122 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017 року), встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

А саме, частиною 2 статті 9 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Статтею 122 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017 року) визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Надаючи оцінку факту дотримання позивачем строку встановленого для звернення до суду в рамках даних правовідносин, судова колегія зауважує наступне.

Сума частини чистого прибутку ДП «Гайсинський спиртовий завод» за І квартал 2016 року сплачується до 20.05.2016 року, отже строк звернення до адміністративного суду починається з 23.05.2016 року та закінчується 23.11.2016 року (шість місяців встановлених частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку);

за II квартал 2016 року сплачується до 19.08.2016 року, отже строк звернення до Адміністративного суду починається з 22.08.2016 року та закінчується 22.02.2017 року (шість місяців встановлених частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку);

за III квартал 2016 року сплачується до 21.11.2016 року, отже строк звернення до Адміністративного суду починається з 22.11.2016 року та закінчується 22.05.2017 року (шість місяців встановлених частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку);

за IV квартал 2016 року сплачується до 20.02.2017 року, отже строк звернення до Адміністративного суду починається з 21.02.2017 року та закінчується 22.08.2017 року (шість місяців встановлених частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку);

за І квартал 2017 року сплачується до 22.05.2017 року, отже строк звернення до Адміністративного суду починається з 23.05.2017 року та закінчується 23.11.2017 року (шість місяців встановлених частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку);

за II квартал 2017 року сплачується до 21.08.2017 року, отже строк звернення до Адміністративного суду починається з 22.08.2017 року та закінчується 22.02.2018 року (шість місяців встановлених частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку);

за III квартал 2017 року сплачується до 20.11.2017 року, отже строк звернення до Адміністративного суду починається з 21.11.2017 року та закінчується 21.05.2018 року (шість місяців встановлених частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку);

за IV квартал 2017 року сплачується до 01.03.2018 року, отже строк звернення до Адміністративного суду починається з 13.03.2018 року та закінчується 13.06.2018 року (три місяці встановлених частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку);

за І квартал 2018 року сплачується до 21.05.2018 року, отже строк звернення до Адміністративного суду починається з 22.05.2018 року та закінчується 22.08.2018 року (три місяці встановлених частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку);

за II квартал 2018 року сплачується до 20.08.2018 року, отже строк звернення до Адміністративного суду починається з 21.08.2018 року та закінчується 21.11.2018 року (три місяці встановлених частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент початку перебігу відповідного строку).

В силу приписів ст. 100 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що податковий орган з даним позовом звернувся до окружного суду 01.10.2018 року предметом розгляду даної справи можуть бути лише зобов'язання щодо сплати частини чистого прибутку ДП « Гайсинський спиртовий завод» за II квартал 2018 року.

Позовні ж вимоги щодо стягнення частини чистого прибутку з ДП «Гайсинський спиртовий завод» за періоди I-IV квартали 2016 року, I-IV квартали 2017 року та І квартал 2018 року слід залишити без розгляду.

Разом з тим, відповідачем в ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції був доведений факт сплати частини чистого прибутку господарських організації, що вилучається до державного бюджету за ІІ квартал 2018 року, що засвідчується платіжним дорученням №1106 від 17.08.2018 року, та за 2016 рік на підставі винесеного податкового повідомлення - рішення №, про що свідчать платіжні доручення про сплату частини чистого прибутку, якими заборгованість повинна погашатись в порядку черговості.

Отже, вказане спростовує як твердження податкового органу, так і висновки суду першої інстанції, щодо наявності у відповідача станом на дату розгляду справи боргу зі сплати частини чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги встановлені обставини справи, досліджені судом докази та нормативно-правове обґрунтування спірних правовідносин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності у відповідача на момент розгляду справи податкової заборгованості, яка в добровільному порядку не погашена, оскільки позивач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність свого рішення.

При цьому, судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставин, що мають значення для справи, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав, визначених ст. 317 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Державного підприємства "Гайсинський спиртовий завод" задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Державного підприємства "Гайсинський спиртовий завод" про стягнення податкового боргу скасувати.

Адміністративний позов в частині стягнення частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань), що вилучається до Державного бюджету за періоди I-IV квартали 2016 року, I-IV квартали 2017 року та І квартал 2018 року залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 березня 2019 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.