Справа № 360/908/19
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/908/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати з липня 2014 року пенсії позивачу;

- зобов'язати відповідача поновити виплату позивачу пенсії з липня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області як отримувач пенсії за віком.

З липня 2014 року відповідач припинив нарахування та виплату пенсії для позивача.

З посиланням на норму частини першої статті 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом, представник позивача вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 липня 2014 року є протиправним, а тому він звернувся з цим позовом до суду і є підстави задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 05.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач позов не визнав надав відзив на позовну заяву (а.с.18,19), відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування зазначив, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача з особистою заявою про взяття на облік пенсійної справи. З 01.08.2014 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу в управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, за матеріалами електронної пенсійної справи.

В листі Міністерства соціальної політики України від 16.02.2016 р.№672/о/10-16/081 «Про посилення контролю щодо обліку внутрішньо переміщених осіб» зазначено, що з метою забезпечення дієвого контролю в системі обліку внутрішньо переміщених осіб та здійснення соціальних виплат необхідно забезпечити належне реагування на інформацію, яка надходить від органів МВС, Нацполіції, СБУ, Держприкордонслужби тощо.

З метою виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637» Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» соціальні виплати особі, щодо якої отримана інформація, мають бути тимчасово призупинені, до надходження відповідних відомостей від органів Державної міграційної служби, або підтвердження особою факту проживання за місцем проведення виплат.

Згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 21 листопада 2018 року, позивач знаходиться на обліку в управлінні Лисичанської міської ради соціального захисту населення.

Виплата пенсії по пенсійній справі позивача призупинена до з'ясування. Орган Пенсійного фонду України призначає (відновлює) пенсію тільки на підставі рішення комісії, проте у позивача відсутнє рішення комісії УПСЗН про відновлення виплати пенсії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.НОМЕР_1, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійного посвідчення НОМЕР_2 (а.с.9-11).

Також, позивача взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, відповідно до довідки від 21.11.2018 № (а.с.30).

22.11.2018 позивач звернулася до УПФУ в м.Лисичанську Луганської області із заявою про взяття на облік її пенсійної справи (а.с.25).

Разом з заявою про запит пенсійної справи позивачем було надано, зокрема, копію паспорта із зазначеною реєстрацією: АДРЕСА_1, що не заперечують сторони по справі.

Згідно з копією розпорядження від 10.12.2018 №2004 позивача взято на облік з 01.08.2014 (а.с.21).

Відповідно до інформації, зазначеній в листі УПФУ в м.Лисичанську від 13.03.2019 №2787/07-33, позивач перебуває на обліку в УПФУ в м.Лисичанську та не отримувала пенсію з 01.08.2014 (а.с.20).

З наданих представником відповідача документів, судом встановлено, що УПФУ в м.Лисичанську будь-якого рішення щодо припинення виплати позивачу пенсії не приймалося.

Отже, відповідач не виплачує позивачу пенсію, оскільки відсутнє рішення комісії УПСЗН про відновлення виплати пенсії, як внутрішньо переміщіній особі.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), зокрема, у стаття 1 і 8 відповідно.

Названими правовими нормами Законів визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом № 1788-XII. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом № 1058-IV пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що зазначений у частині першій статті 49 Закону № 1058-IV перелік підстав для припинення виплати пенсії є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

З матеріалів справи слідує, що позивач після реєстрації свого місця проживання у м.Лисичанську Луганської області звернулася до відповідача із заявою про взяття його пенсійної справи на облік та поновлення виплати пенсії на загальних підставах. На підтвердження реєстрації місця свого проживання у м. Лисичанську позивачем до заяви додано копію паспорта громадянина України.

Вищеописаними матеріалами справи підтверджено, що відповідачем взято позивача на облік та призначено виплату пенсії за віком, проте така виплата не була розпочата відповідачем з посиланнями на відстуність рішення комісії УПСЗН про відновлення виплати пенсії, як внутрішньо переміщіній особі.

Відповідачем не виплачується пенсія починаючи з серпня 2014 року позивачу, без прийняття будь-якого рішення та за відсутності підстав, визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, що є порушенням вимог частини першої статті 49 Закону № 1058-IV.

Твердження відповідача про наявність інших підстав для припинення виплати пенсії, які визначені постановами Кабінету Міністрів України, та необхідність їх застосування у спірних правовідносинах, суд вважає безпідставними та відхиляє, оскільки застосування вимог статті 49 Закону № 1058-IV є пріоритетним порівняно з нормами постанов Кабінету Міністрів України.

Зазначену правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 233/4008/17 (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 71911192).

Посилання відповідача, як на підставу для поновлення позивачу виплати пенсії, на відстуність рішення комісії УПСЗН про відновлення виплати пенсії позивачу як внутрішньо переміщіній особі, суд вважає безпідставним, оскільки жодною нормою Закону № 1058-IV не передбачено, що для виплати пенсії на загальних підставах необхідно надавати таке рішення. Окрім того, на теперішній час зареєстрованим місцем проживання позивача є м.Лисичанськ, тобто позивач зареєстрована на підконтрольній українській владі території.

Суд також зауважує, що до спірних правовідносин не застосовується законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного страхування, як то Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, Порядок оформлення пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637, оскільки позивача зареєстровано на території, підконтрольній українській владі.

Крім того, суд вказує на те, що з моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання у м.Лисичанськ, а саме з 06.10.2016, до нього не повинні застосовуватись нормативно-правові акти, які регулюють правовідносини між УПФУ та внутрішньо-переміщеною особою.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, починаючи з серпня 2014 року, протиправно не поновлено виплату позивачу пенсії за віком.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії позивачу з серпня 2014 року та зобов'язання поновити виплату пенсії позивачу з серпня 2014 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії позивачу з липня 2014 року та зобов'язання поновити виплату пенсії позивачу з липня 2014 року є обґрунтованими, задоволенню не підлягають, оскільки позивач отримувала пенсію по липень 2014 року (а.с.20,24).

Відповідно до частини другої статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Оскільки судом встановлено, що невиплата пенсії відповідачем позивачу з 01 серпня 2014 року є протиправною, тому слід зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу без обмеження будь-яким строком, тобто з 01 серпня 2014 року.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що обов'язок відповідача поновити за судовим рішенням виплату позивачу пенсії за віком з 01 серпня 2014 року охоплює й обов'язок відповідача виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії, що утворилася з 01 серпня 2014 року та не потребує додаткового зобов'язання за судовим рішенням.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії позивачу в межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 05.03.2019 відстрочено позивачу сплату судового збору по даній адміністративній справі у розмірі 768,40 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 384,20 грн стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України та судовий збір в сумі 384,20 грн стягнути з позивача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.08.2014.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 серпня 2014 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області (, місцезнаходження: 93113, Луганська область, м.Лисичанськ, вул. ім.В.Сосюри, 347) до Державного бюджету України судовий збір у сумі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп).

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н.НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 93100) на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп).

В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян