Справа № 160/7977/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Справа № 160/7977/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №160/7977/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до с.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" №1058 у розмірі 80% заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність протиправною;

зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії у розмірі 80% заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність протиправною з дати призначення пенсії;

зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_2Ф, недоотриману пенсію після перерахунку призначеної пенсії.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/7977/18 та у зв'язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2018р. відкрито провадження по справі №160/7977/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №160/7977/18 у спрощеному провадженні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона перебуває на обліку у Пенсійному фонді України з 07.08.2010р. та отримує пільгову пенсію за віком на пільгових умовах по списку №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058). При цьому, ОСОБА_2 зауважила, що її загальний стаж, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на момент виходу на пенсію склав 13 років 04 місяці 0 дн. 16.07.2018р. позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 28 Закону №1058, однак відповідач відмовив у задоволенні її заяви, виходячи з того, що пенсія розрахована позивачу з прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, яка застосовувалась на 01.01.2016р. Позивач не погоджується з відповіддю відповідача, оскільки частиною 1 статті 28 Закону №1058 визначено, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відображена у відзиві на адміністративний позов та аргументована безпідставністю заявлених ОСОБА_2 вимог. Так, в обґрунтування своєї позиції пенсійний орган зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 07.08.2010р. та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону №1058. Відповідно до статті 28 Закону №1058 мінімальний розмір пенсії встановлюється у відсотках до середньої заробітної плати шахтаря, а працівники, зайняті повний робочий день під землею обслуговуванням не відносяться до шахтарів, внаслідок чого цим особам встановлюється лише мінімальна пенсія у розмірі не менше трьох прожиткових мінімумів, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Крім того, відповідач зауважив, що ОСОБА_2 звернулась до суду із пропущенням встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до суду із позовом.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 07.08.2010р. та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058.

Зі змісту протоколу УПФУ в м. Павлограді, №1241 від 05.08.2010р. вбачається, що відповідачем зараховано стаж роботи позивача за списком №1 (шахтарі) - 13 років 4 місяці 00 днів. Загальний страховий стаж позивача становить 29 років 09 місяців 17 днів (по 30.06.2010р.).

Долучені ОСОБА_2 до позовної заяви копії довідок ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» свідчать, що позивач працювала «фельдшером подземного здравпункта» та «фельдшером подземным».

16.07.2018р. ОСОБА_2 звернулась до Пенсійного фонду України із скаргою, у якій просила здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 28 Закону №1058.

Листом за вих. №К 12429-18 від 17.08.2018р. відповідач відмовив у задоволенні заяви (скарги) позивача, у зв'язку з тим, що згідно статті 42 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської роботи" з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного, законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють). Пенсія позивачу розрахована з прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, яка застосовувалась на 01.01.2016р.

Не погодившись із вищезазначеною позицією Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.09.2008 року № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон № 345), Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону №345, дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.

Згідно зі статтею 8 Закону №345, мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менше як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтарям, але не менш як 3 розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по 1 року.

Відповідно до пункту «а» підрозділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, геологорозвідці, на дренажних шахтах на будівництві шахт, рудників, копалень» (далі підрозділ 1 розділу 1 «Гірничі роботи» (далі розділ 1) Списку № 1 передбачена зайнятість повний робочий день на підземних роботах.

До кола працівників, на яких поширюється дія Закону №345 та встановлені цим законом пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку №1, які були зайняті на підземних роботах саме повний робочий день та працівники державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Кабінетом Міністром України, та членів їх сімей.

При цьому, статтею 10 Закону №345 визначено, що дія статті 8 Закону поширюється також на пенсіонерів, пенсія яким була призначена до набрання чинності цим Законом.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що для призначення пенсії відповідно до Закону №345 необхідна сукупність трьох умов: наявність стажу роботи не менше 7,5 років для жінок, зайнятість на підземних роботах повний робочий день та віднесення професії до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач має стаж на підземних роботах на умовах повного робочого дня більше 7,5 років, який включається до стажу, що дає право на отримання державної пенсії на пільгових умовах у відповідності до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

При цьому, слід зауважити, що відповідачем не заперечується той факт, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1.

За наведених обставин, суд вважає, що на позивача розповсюджуються норми Закону №345, тобто в даному випадку наявні підстави для призначення пенсії в розмірі 80 відсотків від його середнього заробітку, так як посада позивача «підземний фельдшер» відноситься до працівників шахтобудівних підприємств, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Щодо позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії у розмірі 80% заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність протиправною з дати призначення пенсії, слід зазначити наступне.

Так, судом під час розгляду справи встановлено протиправність дій відповідача при призначенні пенсії ОСОБА_2 без урахування статті 28 Закону №1058.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 «Прикінцеві положення» Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» цей Закон набирає чинності з дня його опублікування (16.09.2008 року).

Таким чином, керуючись частиною 2 статтею 46 Закону №1058, з метою поновлення порушеного права позивача на отримання пенсії у відповідному розмірі, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_2 (06.08.1965 р.н.) перерахунок пенсії у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність протиправною з дати призначення пенсії, а саме: з 07.08.2010р., а також зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_2 недоотриману пенсію після перерахунку призначеної пенсії.

Слід зауважити, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом з порушенням строку звернення до адміністративного суду.

Щодо даного твердження слід зазначити, що за загальним правилом, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зміст наведеної норми свідчить про те, що Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а й іншими законами України.

Спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон № 1058-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є:

1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами;

2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Практика застосування правових норм щодо строків звернення до адміністративного суду передбачала їх застосування за умови, коли право позивача на отримання спірних сум пенсій відповідачем визнано не було, що і стало підставою звернення до суду (постанова Верховного Суду України від 10.12.2013 року у справі № 21-329а13).

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої ст. 233 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15.10.2013р. № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення ч. 1 ст. 122 КАС України в системному зв'язку з положенням ст. 46 Закону №1058-IV, суд приходить до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими.

Водночас, слід зазначити, що в якості заявлених до суду позовних вимог ОСОБА_2 у прохальній частині позовної заяви просить суд, зокрема, визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до с.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" №1058 у розмірі 80% заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З цього приводу слід зазначити, що повідомлення про прийняття та підстави для прийняття певного рішення за своєю суттю є вчиненням дій, а не допущенням бездіяльності.

Крім того, у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_2 просить суд, зокрема, зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії у розмірі 80% заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність протиправною з дати призначення пенсії.

Водночас, при задоволенні даної позовної вимоги слід зазначити дату призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, а саме 07.08.2010р.

З огляду на викладене, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії - підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 704, 80 грн., що документально підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №0.0..1 від 22.08.2018р. на суму 704, 80 грн.

Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено частково, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 700, 00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі №160/7977/18 (Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області).

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: 51400, Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул. Озерна, 94/34; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність протиправною.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_2 (06.08.1965 р.н.) перерахунок пенсії у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність протиправною з дати призначення пенсії, а саме: з 07.08.2010р.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_2 недоотриману пенсію після перерахунку призначеної пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 700, 00 грн. (сімсот гривень).

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1