Справа № 0940/1698/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/599/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року (прийняте у місті Івано-Франківську суддею Тимощуком О.Л. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження) в адміністративній справі №0940/1698/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДФС в Івано-Франківській області) за № 012 від 10.05.2018.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що умовою застосування місцевого податку в 2017 році, відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (далі - ПК України; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є офіційне оприлюднення рішення місцевою радою в строк до 15 липня 2016 року. Оскільки рішення Стецівської сільської ради про встановлення місцевого податку було прийняте лише 29 січня 2017 року, за приписами підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлені цим рішенням норми можуть застосовуватися не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто лише з 01 січня 2018 року, а застосування цих норм у 2017 році є неправомірним.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДФС в Івано-Франківській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Отже, на підставі даних про наявність у позивача об'єкта оподаткування відповідачем правомірно і обгрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення з цього податку.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 274,90 кв. м.

Пунктом 1 рішення Стецівської сільської ради Івано-Франківської області «Про запровадження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» № 85-15/2017 від 29 січня 2017 року, прийнятого відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та ставки податку (додаток № 1); пунктом 5 цього рішення встановлено, що ставки податку застосовуються з 01 січня 2017 року.

Відповідно до підпунктів 1.2, 1.4, 1.5, 1.6 цього Положення платниками податку є, зокрема, фізичні особи, які є власниками житлової нерухомості; базою оподаткування є, зокрема, загальна площа об'єкта житлової нерухомості; встановлена ставка податку за 1 кв. метр загальної площі об'єкта житлової нерухомості для житлового будинку квартирного типу та котеджу - 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року; пільги зі сплати податку - база оподаткування об'єкта житлової нерухомості, що перебуває у власності фізичної особи платника податку, зменшується: для житлового будинку - на 120 кв. метрів.

У зв'язку із зазначеним ГУ ДФС в Івано-Франківській області 10.05.2018 прийняло податкове повідомлення-рішення за № 012, яким визначило ОСОБА_2 податкове зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об'єктів житлової нерухомості, за податковий період 2017 рік, в сумі 7435,20 грн (а.с. 8).

Вказаний податковим органом розрахунок суми податкового зобов'язання:

- 274,90 кв. м - 120 кв. м (пільга) = 154,90 кв. м - оподатковувана площа;

- 154,90 кв. м Ч 3200 грн (мінімальна заробітна плата на 01.01.2017) Ч 1,5 % = 7435,20 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що Стецівська сільська рада прийняла рішення про встановлення місцевого податку за № 85-15/2017 29.01.2017, тобто пізніше ніж 15.07.2016, а тому за приписами п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 123 ПК України ставки, визначені цим рішенням, можуть застосовуватися не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто з 01.01.2018.

Вказане, на переконання суду першої інстанції, відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 02.10.2018 у справі за № 822/2151/16.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Згідно із пунктом 4.4 статті 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

За приписами пунктів 8.1, 8.3 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1статті 10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податок на майно складається, зокрема з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За вимогами пункту 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу, зокрема, щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Крім того, пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Тобто, питання встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено ПК України, зокрема, до компетенції відповідних сільських рад у межах їх повноважень.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України), яка обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Згідно із підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За вимогами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Враховуючи те, що позивач є власником нерухомого майна; податок на таке майно встановлений рішенням Стецівської сільської ради від 29 січня 2017 року № 85-15/2017, а ставки податку відповідно до пункту 5 цього рішення застосовуються з 01 січня 2017 року, податковий орган правомірно визначив ОСОБА_2 оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням податкове зобов'язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, а тому позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, при тому, що наявність у нього нерухомого майна позивачем не оспорюється.

З приводу покликань позивача та суду першої інстанції на те, що за приписами підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України ставки, визначенні рішенням Стецівської сільської ради від 29 січня 2017 року, можуть застосовуватися не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто з 1 січня 2018 року, колегія суддів зазначає таке.

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2, 12.3.3 статті 12 ПК України закріплено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Крім того, згідно із пунктом 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 статті 12 цього Кодексу.

А відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Вказана норма узгоджується з принципом стабільності, за яким зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України).

Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року (стаття 3 Бюджетного кодексу України).

Таким чином, податкові зобов'язання із місцевого податку можуть визначатися контролюючим органом лише у разі, якщо орган місцевого самоврядування своїм рішенням встановив такий податок з дотриманням вищезазначених норм.

Проте, пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2016 № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Тобто, у 2017 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішень про встановлення місцевих податків та зборів та їх оприлюднення.

Отже, ПК України встановлено обов'язок громадянина сплатити податок за 2017 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Як уже було зазначено вище, пунктом 5 рішення Стецівської сільської ради від 29 січня 2017 року № 85-15/2017 встановлено, що ставки податку застосовуються з 01 січня 2017 року, тому таке рішення правильно взято до уваги контролюючим органом при визначенні позивачу податкових зобов'язань із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік.

Також, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними покликання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду,висловлену у постанові від 02.10.2018 у справі № 822/2151/16, оскільки правовідносини у вказаній справі виникли з приводу нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік (коли дія підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України не зупинялась), а не за 2017 рік, як у цій справі (коли спірні правовідносини були урегульовані іншим чином).

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року в адміністративній справі № 0940/1698/18 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 18 березня 2019 року.