Справа № 824/607/18-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/607/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Тетяна Миколаївна

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

14 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Матохнюка Д.Б. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: Тимофійчука Л.М.,

представника відповідача: Єркіної А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом акціонерного товариства "Чернівціобленерго" до Чернівецької міської ради про визнання нечинним рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання нечинним рішення.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року - без змін.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях". Зокрема, пунктами 4.9 - 4.11 даного Положення затверджено порядок сплати одноразового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста за фактичне користування земельною ділянкою з дати прийняття рішення сесії про надання йому дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель запасу міста до дати укладення Договору оренди. Також визначено, що при переході права власності на будівлю або споруду одноразовий внесок справляється з дня виникнення права власності на будівлю або споруду до дати укладення Договору оренди. Нарахування суми одноразового внеску здійснюється відповідно до порядку розрахунку річної орендної плати за земельні ділянки. (а.с. 20-43).

До матеріалів справи додано лист Державної регуляторної служби України від 23.07.2015р., в якому повідомляється ПАТ «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» про те, що на адресу Чернівецької міської ради направлено звернення в якому запропоновано привести Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 р. №715, а також прийняті на його підставі рішення у відповідність до вимог чинного законодавства. (а.с. 48, 49).

Крім того, до матеріалів справи додано лист Державної регуляторної служби України від 23.07.2015р., адресована Чернівецькій міській раді, в якому зазначається про те, що рішенням 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 р. №715 містить ознаки невідповідності вимогам чинного законодавства, не узгоджується з принципами державної регуляторної політики. У зв'язку із цим запропоновано вжити заходів щодо скасування рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях". (а.с. 50-53).

Судом встановлено, що спірні правовідносини полягають в перевірці дотримання Чернівецькою міською радою вимог чинного законодавства під час прийняття рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях".

Судовим розгляд встановлено, що оскаржуване позивачем рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р., зокрема пункти 4.9 - 4.11 даного Положення, встановлюють обов'язок сплати одноразового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста за фактичне користування земельною ділянкою, однак вказані норми не узгоджуються з нормами, що регулюють земельні відносини та законодавством про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності. Судом встановлено, що оскільки відповідач не наділений повноваженнями встановлювати додаткове регулювання земельних відносин, а саме встановлювати обов'язок зі сплати одноразового внеску за фактичне використання землі. З вказаних підстав суд дійшов висновку про необхідність скасування пунктів 4.9 - 4.11 рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях".

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо необхідності визнання протиправним та нечинним повністю рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях", оскільки фактично обґрунтування позову та спірні правовідносини стосуються виключно пунктів 4.9 - 4.11 даного Положення, якими врегульовано сплату одноразового внеску за фактичне використання землі за минулі періоди до укладення договору оренди.

З вказаних підстав, суд дійшов висновку, що поданий позов підлягає частковому задоволенню.

Спірні правовідносини врегульовані: Податковим кодексом України; Земельним кодексом України; Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»; Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»; Законом України «Про оренду землі»; Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до п. а) ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. N 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 р. №1160-IV (далі - Закон №1160) визначено, що:

державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України;

регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;

регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти.

Згідно з ст. 4 Закону №1160 принципами державної регуляторної політики є: доцільність - обґрунтована необхідність державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми; адекватність - відповідність форм та рівня державного регулювання господарських відносин потребі у вирішенні існуючої проблеми та ринковим вимогам з урахуванням усіх прийнятних альтернатив; ефективність - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб'єктів господарювання, громадян та держави; збалансованість - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб'єктів господарювання, громадян та держави; передбачуваність - послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності; прозорість та врахування громадської думки - відкритість для фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов'язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об'єднаннями, обов'язковість і своєчасність доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

Таким чином, суд звертає увагу, що Чернівецька міська рада наділена повноваженнями щодо прийняття, в межах своєї компетенції, регуляторних актів в сфері господарських земельних відносин.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. №161-ХІV розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Положення Податкового кодексу України регулюють відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення законодавства.

Згідно з пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до абз. 1 та абз. 4 п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Типовий договір оренди землі затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. №220 «Про затвердження Типового договору оренди землі», яким визначено основні вимоги до укладення такого договору та встановлено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюється під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Відповідно до п. 9 Типового договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі із зазначенням відсотків суми нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з положеннями ст. 288 Податкового кодексу України визначено граничні розміри орендної плати за земельні ділянки, в тому числі і за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Таким чином відносини, пов'язані з орендою землі врегульовані нормами чинного законодавства, а також договором оренди.

В той же час, суд звертає увагу, що пункти 4.9 - 4.11 рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях" встановлюють сплату одноразового внеску за фактичне користування землі за минулі періоди до укладення договору оренди, як платежу для розвитку інфраструктури міста.

Однак, правові організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності » від 17.02.2011 р. №3038-VІІ (далі - Закон №3038).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №3038 порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 40 Закону №3038 величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Частиною 7 ст. 40 Закону №3038 визначено, що органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Згідно з абз. 2 п. 7 Прикінцевих положень Закону №3038 визначено, що будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

На підстав вказаних норм слідує, що чинним законодавством України надано Чернівецькій міській раді повноваження щодо визначення процедури встановлення, формування, розрахунку розмірів орендної плати за землю та пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Однак, додаткового врегулювання, зокрема, затвердження органами місцевого самоврядування положень про оренду земельних ділянок та порядків встановлення розмірів орендної плати за користування земельними ділянками чинним законодавством не передбачено та не надано таких повноважень міській раді.

Вказані обставини свідчать, що п.4.9 - 4.11 рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях" не відповідають вимогам чинного законодавства, яке регулює питання оренди землі та не узгоджуються з принципами державної регуляторної політики, визначеними ст. 4 Закону №1160, зокрема, принципів доцільності та адекватності. Зокрема, у пунктах 4.9 - 4.11 рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. відсутня обґрунтована необхідність державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми, а також відповідність форм та рівня державного регулювання господарських відносин потребі у вирішені існуючої проблеми та ринковим вимогам з урахуванням усіх прийнятих альтернатив.

Крім того, щодо невідповідності рішення 11 рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях" вимогам чинного законодавства, Державною регуляторною службою України зазначено у листі від 05.06.2018 року. У вказаному листі Державна регуляторна служба України, в межах своїх повноважень, запропонувала Чернівецькій міській раді вжити заходів щодо скасування рішення 11 рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р., однак на день прийняття рішення по даній справі Чернівецька міська рада не усунула вказані порушення та не скасувала самостійно оскаржуване позивачем рішення.

Водночас суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині необхідності скасувати повністю рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р., оскільки обґрунтування позовних вимог стосується виключно пунктів 4.9 - 4.11 рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 року. Щодо решти пунктів оскаржуваного рішення, позивач не навів жодного доказу про їх невідповідність вимогам чинного законодавства, не навів аргументів їх протиправності та підстав для їх скасування. В судовому засіданні судом з'ясовувалось у позивача питання щодо необхідності уточнення позовних вимог, однак представник Акціонерного товариства "Чернівціобленерго" наполягав на визнанні протиправним та нечинним рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. повністю.

На підставі вказаного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправними та нечинними пункти 4.9, 4.10, 4.11 рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях".

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 березня 2019 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Матохнюк Д.Б. Курко О. П.