Справа № 826/8919/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 826/8919/17

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

14 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року (постановлену у м. Житомирі 08.01.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у м.Києві про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовною заявою до Головного управління ДФС у м.Києві про зобов'язання донарахувати та виплатити середній заробіток за час відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.08.2018 адміністративну справу №826/8919/17 передано до Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду 08.01.2019 позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з неповажних причин.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду 08.01.2019 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач наголосив, що згідно статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказав на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Наголосив, що розрахунок з позивачем при звільненні проведено вчасно, а висновок суду першої інстанції про порушення позивачем строку звернення до суду без поважних причин є законним та обґрунтованим.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналогічні приписи містила стаття 99 КАС України у редакції до 15.12.2017.

Із позовом про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні позивач звернувся до суду 10.07.2017, при цьому позивач просить зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час відпустки з 09.12.2003 по 16.01.2004. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки при звільненні з 29.03.2005 за період з 30.05.2005 по 05.12.2018.

Згідно матеріалів адміністративної справи, розрахунок з позивачем при звільненні було здійснено у березні 2005 року. Дана обставина позивачем не заперечується.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив у судовому порядку наказ про звільнення та просив Подільський районний суд м. Києва поновити його на роботі за відповідною посадою, зобов'язати підвищити із 01.11.2004 його посадовий оклад і грошове забезпечення відповідно до постанови КМУ №1481, провести виплату грошового забезпечення з 22.01.2005 і до дня поновлення на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2005 до дня поновлення на роботі.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2006 у справі №2-п-357/06 у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Не донарахування відповідачем середнього заробітку за час відпустки за 2003 рік позивачем до Подільського районного суду м. Києва не оскаржувалось.

Отже, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача виплатити йому середній заробіток за час відпустки з 09.12.2003 по 16.01.2004 фактично вирішені судом на момент звернення позивача до суду із даним позовом від 10.07.2017.

Колегія суддів зауважує, що саме ці вимоги є вимогами щодо стягнення заробітної плати на які не поширюються обмеження щодо строків звернення до суду згідно 233 КЗпП України. При цьому, решта позовних вимог ОСОБА_2 є похідними від даних вимог.

Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 у справі №806/1568/17 зазначив, що датою, з якої позивач мав би довідатися про порушення своїх трудових прав, є дата остаточної виплати належної позивачу, на підставі судових рішень, заробітної плати.

Отже, позивач пропустив, передбачений вказаними нормами КАС України строк звернення до суду.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд враховує, що позивачем не подано до суду першої інстанції заяви з вимогами про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску такого строку.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права і дійшов до обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4