Справа № 200/1995/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 р. Справа№200/1995/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 6 листопада 2018 року №Ф-9898-48, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 6 листопада 2018 року №Ф-9898-48.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки позивач отримує пенсію за віком, яка призначена відповідно до статті 7,1 Закону ОСОБА_2 Федерації «Про державні пенсії в ОСОБА_2 Федерації», тому на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати за себе єдиного внеску. Крім того зазначив, що сума недоїмки у розмірі 11233 грн. вже була предметом судового розгляду і щодо неї були прийняті судові рішення про визнання протиправною та скасування вимоги.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, надав відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що фізичні особи-підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком і отримують пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», разом з тим, фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію відповідно до законодавства іншої країни, нараховують єдиний внесок на загальних підставах.

Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою ОСОБА_2 Федерації, що підтверджується паспортом №530362503 виданим МІС Росії №38005 9 квітня 2013 року. Позивач є пенсіонером за віком з 23 січня 2012 року, пенсія призначена в ОСОБА_2 Федерації, що підтверджено посвідченням №037397 від 3 лютого 2012 року. В той же час, позивач є фізичною особою підприємцем та перебуває на обліку у Мангуській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, зареєстрована як платник єдиного податку (Свідоцтво про сплату єдиного податку Серія І №313623). Згідно посвідки на постійне проживання серія ДН №185-0570 від 11 серпня 2008 року позивач мешкає в Україні з 1994 року, з квітня 2000 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 21.

6 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області станом на 31 жовтня 2018 року сформовану вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) № Ф-9898-48 з єдиного соціального внеску на суму 15802,18 грн.

При цьому, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 8 серпня 2018 року у справі №805/4159/18-а, яке набрало законної сили 8 листопада 2018 року, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області № Ф-9898-48 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) на суму 8775,82 грн.

Крім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №0540/8884/18-а від 20 грудня 2018 року визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області № Ф-9898-48 про сплату позивачем боргу (недоїмки) на суму 11233 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у зазначених вище рішеннях суд виходив з того, що фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464-VІ, крім того, позивача звільнено від обовязку сплачувати єдиний внесок з 14 квітня 2014 року по день завершення антитерористичної операції, тому до позивача не мають застосовуватись заходи впливу та стягнення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування № 2464-VI (далі Закон №2464-VI) єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно частини першої статті 4 цього Закону платниками єдиного внеску є, крім інших, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 12 Закону №2464-VI забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску віднесено до завдань центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, п. 3 Інструкції № 499 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку (на кінець календарного місяця), вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується за даними інформаційної системи органу доходів та зборів.

Згідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Серед обовязків платника єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 Закону України № 2464-VI наявний обовязок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно пунктам 3-4 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (далі Інструкція № 449) вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів та зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Разом з тим, відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в статтю 4 якого було внесено зміни згідно Закону № 3609-У1 від 07.07.2011; із змінами, внесеними згідно Законами № 1774-У111 від 06.12.2016, № 2148-УІІ1 від 03.10.2017, зокрема, її було доповнено частиною 4 наступного змісту: Особи, зазначені у пунктах 4 (фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування) та 54 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років), та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, як убачається із вказаної норми, законодавець більш чітко заповнив прогалину, вказавши, що пенсіонери не сплачують ЄСВ при отриманні ними пенсії за віком або якщо вони є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. При цьому, раніше вказана ст. 4, частина 4 зазначеного Закону, в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачала, що не тільки фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, а й фізичні особи - підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску винятково за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, фізичні особи підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464-VІ , проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основ.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо відсутності пільг для позивача, як платника єдиного внеску посилаючись на зміни до Закону №2464-VI внесені Законом №1669-VII, оскільки дана норма не визначає можливість звільнення особи від виконання обов`язку по сплаті єдиного соціального внеску у зв`язку з призначенням пенсії саме на підставі Закону України №1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як убачається з ч.4 ст.4 Закону №2464VI вона має альтернативні окремі підстави: або якщо вони є пенсіонером за віком; або якщо вони є особами з інвалідністю; або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

В даному випадку позивач є і отримувачем пенсії відповідно Закону РФ Про державні пенсії в ОСОБА_2 Федерації і досягла віку визначеному статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування 60 років.

Згідно ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, спірна вимога про сплату недоїмки та застосування наслідків такої не сплати є протиправною на момент її формування.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір в сумі 768,40 грн., сплачений під час подання позову, належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 6 листопада 2018 року №Ю-9898-48.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; Донецька обл., Першотравневий район, смт. Ялта, вул. Коцюбинського, б. 21) судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Рішення виготовлено та підписано 13 березня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Дмитрієв В.С.