Справа № 1.380.2019.000117
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000117
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

представника позивача - Вовківа В.Б.

представника відповідача - Пилипця Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за позовом відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними і скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради (далі - позивач) до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі - відповідач, ГУ Держпраці у Львівській області) про визнання протиправними і скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22.12.2018 № ЛВ3115/456/АВ/ФС-1 та № ЛВ3115/456/АВ/ФС-2.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.12.2018 відповідач прийняв оскаржувані постанови про накладення уповноваженими особами штрафу на позивача. Проте, позивач вважає вказані постанови протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача. Зазначив, що 13.12.2018 позивач листом повідомив відповідача про усунення встановлених порушень, за винятком порушення шістнадцяти денного проміжку між виплатами та пізніше семи днів після періоду, за який здійснюється виплата, оскільки станом на 20.12.2018 16 % заробітної плати за жовтень у розмірі 1382, 60 грн не виплачено, у зв'язку із відсутністю бюджетних асигнувань. Вважає, що позивачем виконано припис про усунення виявлених порушень в повному обсязі, окрім зазначеного та надано достатньо доказів, які підтверджують виконання вказаного припису. Посилається на п. 28 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, відповідно до якого у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються, тому постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ3115/456/АВ/ФС-2 прийнята з порушенням норм вказаного Порядку та підлягає скасуванню. Щодо постанови ЛВ3115/456/АВ/ФС- 1, то позивач зазначив, що відповідач при прийнятті вказаної постанови не врахував обов'язкову складову норми ст.265 КЗпП України, зокрема вину позивача в порушенні законодавства про працю, тому вказана постанова також підлягає скасуванню. Просив позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що за результатами інспекційного відвідування відповідачем було виявлено порушення ст. 98 КЗпП України, ч. 1 ст. 13 Закону України № 108, абз. 3 пункту 37, пункту 39 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, ч. 4 ст.1 15 КЗпП, ст. 21 Закону України №504, ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.117 КЗпП України, ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці". Відповідач зазначив, що позивач на виконання вимог припису скерував на адресу відповідача лист із долученням документів, що підтверджують часткове усунення виявлених порушень. На підставі аналізу вказаних документів відповідач встановив, що виявлені в ході інспекційного відвідування порушення усунуті, окрім порушення ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці". Вказує, що відсутність зауважень до акту інспекційного відвідування, неподання скарги на винесений припис (повністю або частково) та часткове усунення виявлених порушень свідчить про визнання позивачем факту допущення виявлених під час інспекційного відвідування порушень, а також того, що порушення ч.1,2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці" не усунуті у встановлений приписом строк. Враховуючи наведене, вважає, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ3115/456/АВ/ФС-1 прийнята на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. При цьому, посилання позивача на те, що при винесені оскаржуваної постанови не було враховано вину позивача в порушенні законодавства про працю, не заслуговують на увагу. Стверджує, що вказані позивачем положення ст.265 КЗпП України стосуються виключно процедури притягнення посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій до адміністративної відповідальності в порядку КУпАП, в той час як оскаржуваною постановою притягнуто до відповідальності позивача, як юридичну особу. Відносно правомірності винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ3115/456/АВ/ФС-2, то відповідач зазначив, що в ході інспекційного відвідування виявлено порушення вимог статті 98 КЗпП України, ч.1 ст. 13 ЗУ «Про оплату праці» № 108, абз. 3 пункту 37, пункту 39 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, оскільки вчителю французької мови Омелянюк О. В. проводили доплату за перевірку письмових робіт в розмірі 10 відсотків ставки заробітної плати з розрахунку 4 год. інваріантної складової, а не з встановленого педагогічного навантаження у розмірі 6 год. на тиждень. Відповідач вважає, що позивач вказаний факт підтвердив, як наслідок на виконання вимог припису усунув встановлене порушення шляхом перерахунку заробітної плати Омелянюк О.В. На переконання відповідача, той факт, що заробітна плата вчителю Омелянюк О.В. виплачувалась у неповному обсязі впродовж вересня та жовтня 2018 року є встановленим. Таким чином, факт усунення позивачем виявлених порушень, за даних обставин, не може бути підставою для не притягнення об'єкта відвідування до відповідальності у відповідності до п. 29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю. Вважає, що вищенаведене свідчить про обґрунтованість та правомірність винесеної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ3115/456/АВ/ФС-2. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що 14 січня 2019 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду було залишено позовну заяву без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

04 лютого 2019 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 14 лютого 2019 року судом протокольною ухвалою закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши пояснення сторін та показання свідка, з'ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що 16 листопада 2018 року ГУ Держпраці у Львівській області видало направлення на проведення інспекційного відвідування відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради у період з 20.11.2018 по 23.11.2018 з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманими працівниками, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці.

У період з 20.11.2018 по 23.11.2018 було проведено інспекційне відвідування відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради, за результатами якого складено акт №ЛВ2315/456/АВ від 23.11.2018, який було підписано посадовою особою позивача - начальником Сушкою П.Я. без жодних зауважень та заперечень.

Одночасно з актом інспекційного відвідування складено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ2315/456/АВ/П від 23.11.2018.

3 грудня 2018 року за результатами розгляду акта інспекційного відвідування №ЛВ2315/456/АВ від 23.11.2018, уповноваженою посадовою особою першим заступником начальника Грицак О.О. було винесено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЛВ3115/456/АВ/ЗВ/ІП.

За результатами розгляду справи про накладення уповноваженою посадовою особою першим заступником начальника Грицак О.О. 22.12.2018 винесено постанови про накладення штрафу:

№ ЛВ3115/456/АВ/ФС-1 відповідно до якої накладено на відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради штраф у розмірі 3723, 00 грн.

№ ЛВ3115/456/АВ/ФС-2 відповідно до якої накладено на відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради штраф у розмірі 11169, 00 грн.

Позивач не погоджується із такими рішеннями відповідача, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Спірні відносини, що виникли між сторонами регулюються Кодексом законів про працю України; постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 26.04.2017 № 295, якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок № 295), постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення".

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 Держпраці є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Згідно п. 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

ГУ Держпраці у Львівській області є територіальним органом Держпраці і було утворене постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України".

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 26.04.2017 року № 295, якою, зокрема, затверджено Порядок №295.

Пунктом 2 Порядку №295 передбачено Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пп. 6 п. 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки"); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Так, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17 липня 2013 року (із змінами внесеними згідно постанови Кабінету Міністрів України №55 від 03 березня 2016 року) встановлено механізм накладення фінансових санкцій у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення штрафи накладаються Головою управління Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлені трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу;

- акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відповідно до пунктів 3-7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

У разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держпраці, його заступниками, але не більше ніж на 10 днів.

Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляд.

Як було встановлено судом, 16 листопада 2018 року ГУ Держпраці у Львівській області видало направлення на проведення інспекційного відвідування відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради у період з 20.11.2018 по 23.11.2018 з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманими працівниками, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 20.11.2018 по 23.11.2018 було проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складено акт №ЛВ2315/456/АВ від 23.11.2018. Одночасно з актом інспекційного відвідування складено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ2315/456/АВ/П від 23.11.2018.

3 грудня 2018 року за результатами розгляду акта інспекційного відвідування №ЛВ2315/456/АВ від 23.11.2018, уповноваженою посадовою особою першим заступником начальника Грицак О.О. було винесено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЛВ3115/456/АВ/ЗВ/ІП.

Отже, рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЛВ3115/456/АВ/ЗВ/ІП, було прийнято в межах десяти днів з дня складення акту інспекційного відвідування №ЛВ2315/456/АВ від 23.11.2018.

4 грудня 2018 року ГУ Держпраці у Львівській області скерувало на адресу відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради виклик №735/2/11-39 на розгляд справи про накладення штрафу №ЛВ3115/456/АВ/ЗВ/ІП, який призначений на 14.12.2018 о 11:00, отже таке надіслано за п'ять днів до дати розгляду.

14 грудня 2018 року відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради подав до ГУ Держпраці у Львівській області клопотання про перенесення розгляду справи про накладення штрафу.

Як слідує із матеріалів справи вказане клопотання ГУ Держпраці у Львівській області задовольнило та перенесло розгляд справи про накладення штрафу №ЛВ3115/456/АВ/ЗВ/ІП на 20.12.2018 о 10:00 год.

20 грудня 2018 року відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради було подано клопотання про перенесення розгляду справи на 22.12.2018 з метою подання додаткових доказів.

Суд встановив, що вказане клопотання було задоволено, а розгляд справи перенесено на 22.12.2018.

Так, 22 грудня 2018 року за результатами розгляду справи про накладення штрафу №ЛВ3115/456/АВ/ЗВ/ІП, уповноваженою посадовою особою першим заступником начальника Грицак О.О. винесено постанови про накладення штрафу:

№ ЛВ3115/456/АВ/ФС-1 відповідно до якої накладено на відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради штраф у розмірі 3723, 00 грн.

№ ЛВ3115/456/АВ/ФС-2 відповідно до якої накладено на відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради штраф у розмірі 11169, 00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, штраф на позивача був накладений уповноваженою посадовою особою першим заступником начальника Грицак О.О., а підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю був акт перевірки відповідного суб'єкта господарювання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що було додержано процедуру притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог законодавства про працю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 № 813/1170/17, в якій суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач при здійсненні перевірки та приймаючи постанову про накладення штрафу від 16 березня 2017 року №8-0185 діяв в межах наданих йому повноважень, з підстав встановлених чинним законодавством.

По суті виявленого порушення судом встановлено такі фактичні обставини.

Суд встановив, що за результатами інспекційного відвідування ГУ Держпраці у Львівській області встановила порушення відділом освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради вимог ст. 98 КЗпП України, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оплату праці», абз. 3 пункту 37, пункту 39 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102 за погодженням з Міністерством праці України, ЦК Профспілки працівників освіти і науки України, Міністерством фінансів України, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за № 56, ч. 4 ст. 115 КЗпП, ст. 21 Закону України «Про відпустки», ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ч. 1 ст. 117 КЗпП України, ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці".

Як слідує із матеріалів справи та не заперечується сторонами, 13 грудня 2018 року відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради надіслав на адресу ГУ Держпраці у Львівській області лист № 07-10/1760 про виконання вимог припису, в якому позивач зазначив, що усунув вимоги припису від 23.11.2018 № ЛВ2315/456/АВ/П в повному обсязі за винятком порушення шістнадцятиденного проміжку між виплатами та пізніше семи днів після періоду, за який здійснюється виплата, оскільки станом на 20.12.2018 16 % заробітної плати за жовтень у розмірі 1382, 60 грн позивачем не виплачено, у зв'язку із відсутністю бюджетних асигнувань.

Отже, як стверджує відповідач та не заперечується позивачем, вимоги припису були виконані за винятком порушення ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці".

Так, у відповідності до частин 1 та 2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як встановив суд із матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач всупереч ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" виплату заробітної плати за жовтень 2018 року провів з порушенням шістнадцятиденного проміжку між виплатами та пізніше семи днів після періоду. Зарплата педагогічним працівникам, яка фінансується з державного бюджету, за І половину жовтня виплачена 18.10.2018, а 14.11.2018 позивачем виплачено частково зарплату за ІІ половину жовтня. Однак станом на 01.12.2018 року 16% заробітної плати за жовтень, що становить 1382,6 тис. грн., не виплачено у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань (в тому числі заробітна плата педпрацівникам ЗОШ № 8). Бюджетні асигнування за рахунок коштів освітньої субвенції на 2018 рік використані в повному обсязі.

Зокрема, як слідує із змісту оскаржуваної постанови від 22.12.2018 № ЛВ3115/456/АВ/ФС-1 на позивача було накладено штраф у розмірі 3723, 00 грн за порушення ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці".

Проте, позивач вважає, що відповідач безпідставно прийняв оскаржувану постанову від 22.12.2018 № ЛВ3115/456/АВ/ФС-1, оскільки не врахував обов'язкову складову норми ст.265 КЗпП України, зокрема вину позивача в порушенні законодавства про працю.

На переконання позивача, вказана постанова відповідача підлягає скасуванню, оскільки позивач виконав усі вимоги припису, окрім порушення шістнадцятиденного проміжку між виплатами та пізніше семи днів після періоду, за який здійснюється виплата, оскільки станом на 20.12.2018 16 % заробітної плати за жовтень у розмірі 1382, 60 грн не виплачено, у зв'язку із відсутністю бюджетних асигнувань.

Зазначив, що відсутність бюджетних асигнувань підтверджується довідкою № 01-4/1830 від 21.12.2018 відповідно до змісту якої слідує, що відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради має відкритий реєстраційний рахунок в Дрогобицькому управлінні Державної казначейської служби України Львівської області № 2431 для зарахування коштів освітньої субвенції. Згідно виписки з УДКСУ використано кошти в повному обсязі і залишків станом на 29.11.2018 немає. За період з 29.11.2018 по 21.12.2018 жодних коштів на вказаний рахунок не надходило.

Проте, суд відхиляє зазначенні доводи позивача, оскільки у відповідності до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв'язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, відсутність бюджетних асигнувань на виплату працівникам відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради 16% заробітної плати за жовтень, що становить 1382,6 тис. грн не є підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення законодавства про працю.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач не заперечує факту порушення ним ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", позивач лише вважає, що такі порушення відбулися у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань, що є підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення законодавства про працю.

Однак, на переконання суду, позивач дійшов хибного висновку, оскільки відсутність бюджетних асигнувань, як вже зазначалося не є підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення законодавства про працю.

При цьому, суд погоджується із відповідачем, що посилання позивача на те, що при винесені оскаржуваної постанови не було враховано вину позивача в порушенні законодавства про працю, не заслуговують на увагу суду, оскільки положення ст. 265 КЗпП України стосуються виключно процедури притягнення посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій до адміністративної відповідальності в порядку КУпАП, в той час як оскаржуваною постановою притягнуто до відповідальності позивача, як юридичну особу.

З огляду на те, що факт порушення позивачем вимог ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" встановлений та не заперечується позивачем, а відсутність бюджетних фінансувань не є підставою для звільнення позивача від відповідальності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність прийнятої ним постанови від 22.12.2018 № ЛВ3115/456/АВ/ФС-1, а відтак підстави для її скасування відсутні.

Що стосується оскаржуваної постанови № ЛВ3115/456/АВ/ФС-2 від 22.12.2018 відповідно до якої накладено на відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради штраф у розмірі 11169, 00 грн, то суд виходив з наступного.

Як вбачається із змісту вказаної постанови на позивача було накладено штраф за порушення вимог статті 98 КЗпП України, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оплату праці» № 108, абз. 3 пунктів 37, 39 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102 за погодженням з Міністерством праці України, ЦК Профспілки працівників освіти і науки України, Міністерством фінансів України, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за № 56, оскільки вчителю французької мови Омелянюк О. В. проводили доплату за перевірку письмових робіт в розмірі 10 відсотків ставки заробітної плати з розрахунку 4 год. інваріантної складової, а не з встановленого педагогічного навантаження у розмірі 6 год. на тиждень.

Як встановив суд із матеріалів справи позивач для виконання вимог припису та усунення встановлених вище порушень перерахував заробітну плату Омелянюк О.В., а саме: провів доплату за 2 години за 2 місяці (вересень, жовтень) шляхом виплати згідно видаткового касового ордера на суму 95,34 грн. та виплатив вищевказану суму вчителю Омелянюк О.В. Доплата за перевірку зошитів за 2 години листопада виплачена в сумі 47,67 грн. на картковий рахунок в установі банку. Документи, які підтверджують вказані обставини долучені до матеріалів справи.

Отже, з наведеного слідує, що позивач із фактом порушення останнім вимог статті 98 КЗпП України, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оплату праці» № 108, абз. 3 пунктів 37, 39 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти погодився, як наслідок усунув встановлені порушення.

Втім, на переконання позивача відповідач безпідставно прийняв постанову від 22.12.2018 № ЛВ3115/456/АВ/ФС-2 про накладення штрафу, оскільки позивач у встановлений у приписі строк усунув такі порушення.

На переконання позивача, у відповідача не було підстав для застосування до позивача штрафу, тому вважає оскаржувану постанову протиправною.

Однак, суд не погоджується із такими доводами позивача, з наступних підстав.

26 квітня 2017 року Кабінет Міністрів України постановою № 295 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Зокрема, вказаний Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Так у розділі "Застосування заходів впливу у зв'язку з порушенням законодавства про працю, оскарження припису або вимоги" встановлено підстави за яких заходи притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності вживаються, та підстави за яких такі не застосовуються.

Пунктом 28 зазначеного Порядку встановлено, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Проте, необхідно звернути увагу на пункт 29 такого Порядку, відповідно до якого заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, з наведеного слідує, що заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, якщо встановлено:

використання праці неоформлених працівників;

несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати;

недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

З огляду на викладене, з врахуванням положень Порядку № 295, суд наголошує, що виконання позивачем встановлених у приписі порушення, а саме нарахування та виплата заробітної плати не може слугувати підставою для звільнення позивача від відповідальності за недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці.

При цьому, суд враховує, той факт, що вчителю французької мови Омелянюк О. В. позивач проводив доплату за перевірку письмових робіт в розмірі 10 відсотків ставки заробітної плати з розрахунку 4 год. інваріантної складової, а не з встановленого педагогічного навантаження у розмірі 6 год. на тиждень, що є не виплатою у повному обсязі заробітної плати, як наслідок підставою, що не звільняє позивача від відповідальності.

Отже, з наведеного слідує, що виконання позивачем припису не звільняє останнього від відповідальності за несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати відповідно до пункту 29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Суд наголошує, що не приймає до уваги доводи позивача про те, що ним було виконано вимоги припису, оскільки навіть за наявності повного виконання вимог припису, відповідно до п. 29 Порядку №295 заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи оскаржувані постанови діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з дотриманням пропорційності, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п. 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Проте, позивачем не надано суду достатніх та належних доказів щодо обґрунтованості своїх позовних вимог, натомість відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність прийняття оскаржуваних рішеннь.

Таким чином, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов від 22.12.2018 № ЛВ3115/456/АВ/ФС-1 та № ЛВ3115/456/АВ/ФС-2 про накладення штрафу з мотивів та підстав, наведених у позовній заяві, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при відмові у задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач - відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Шевченка, 21, ).

Відповідач - Головне управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.03.2019.

Суддя Р.М. Брильовський