Справа № 522/5362/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 р. м. ОдесаСправа № 522/5362/17
Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса

21 листопада 2018 року 14:31

Судова колегія Пятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

при секретарі - Бабак В.С.

за участі сторін:

апелянта - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

представників:

Одеської міської ради - ОСОБА_4,

Управління архітектури та містобудування ОМР - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, за участі третіх осіб: Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Приватного підприємства «Південна Пальміра», ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеській міській раді про визнання протиправним та скасування рішення від 21 вересня 2016 року № 1095-VIІ «Про затвердження детального плану території у межах вулиці Штильової, Миколаївської дороги, вулиці Красної та залізниці у м. Одесі».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позивні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позивних вимог, так як відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного рішення, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, апелянт вважає, що спірний детальний план території не відповідає державним будівельним нормативам щодо планування і забудови міських і сільських поселень, а також та державним санітарним правилам планування забудови населених пунктів.

Крім того, апелянт зазначає, що детальний план території суперечить генеральному плану м. Одеси та плану зонування території м. Одеси.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, відповідно до якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як оскаржуване рішення прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, відповідач зазначає, що детальний план території у межах вулиці Штильової, Миколаївської дороги, вулиці Красної та залізниці у м. Одесі відповідає положенням генерального плану м. Одеси, а також плану зонування території м. Одеси.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 2016 року Одеською міською радою прийнято рішення № 1095-VIІ «Про затвердження детального плану території у межах вулиці Штильової, Миколаївської дороги, вулиці Красної та залізниці у м. Одесі».

Не погоджуючись з вказаним рішенням, а також вважаючи, що вказане рішення прийнято з порушенням встановленої процедури, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як оскаржуване рішення міської ради прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства та не порушує прав позивача у межах спірних правовідносин, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних обєктів (у разі відсутності плану зонування території).

При цьому, частиною 4 вказаної статті встановлено, що склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Одеської міської ради від 21 вересня 2016 року № 1095-VIІ «Про затвердження детального плану території у межах вулиці Штильової, Миколаївської дороги, вулиці Красної та залізниці у м. Одесі».

При цьому, оскаржуючи відповідне рішення міської ради, а також зазначаючи про допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, позивачем, зокрема, зазначається, що міською радою належним чином не повідомлено громадськість про прийняття відповідного рішення щодо розроблення містобудівної документації та про проведення відповідних громадських слухань.

Крім того, позивач зазначає, що у вже поданому повідомленні про проведення громадських слухань не містилось обовязкової інформації про мету та склад містобудівної документації, усіх техніко-економічних показників містобудівної документації, запланованих інформаційних заходів, належної пояснювальної записки.

В даному випадку, зазначені порушення, на думку позивача, позбавили його права надавати свої пропозиції до відповідної містобудівної документації та права на участь у відповідних громадських обговореннях.

Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що повідомлення про розробку оскаржуваного рішення оприлюднено 21 березня 2016 року на офіційному веб-сайті Одеської міської ради та у випуску місцевої газети «Одесский вестник» від 26 березня 2016 року № 11.

Крім того, 20 липня 2016 року на офіційному веб-сайті Одеської міської ради розміщено повідомлення управління архітектури та містобудування Одеської міської ради про проведення громадських слухань щодо спірного детального плану території.

В даному випадку, дослідивши вказане повідомлення, колегія суддів вважає, що воно містило достатню кількість інформації для отримання загального уявлення про зміст та характер розроблюваного проекту містобудівної документації.

Крім того, вказане повідомлення містило інформацію про місце і строки ознайомлення з проектом містобудівної документації.

В свою чергу, матеріали проекту детального плану відповідної території представлено в холі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, у період з 20 липня по 03 серпня 2016 року, а також в електронному вигляді на офіційному сайті Одеської міської ради.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що міською радою достатнім чином сповіщено громадськість про факт прийняття оскаржуваного рішення та про можливість надання своїх пропозицій.

При цьому, відсутність занадто детальної інформації по кожному пункту повідомлення, на думку колегії суддів, жодним чином не обмежувало права позивача на ознайомлення з проектом відповідної містобудівної документації, а як наслідок права на надання своїх заперечень та пропозицій.

Між тим, варто зазначити, що врахування громадських інтересів при розробленні проектів містобудівної документації є результатом двостороннього процесу, а тому за відсутності факту реалізації громадськістю свого права на подання пропозицій до містобудівної документації у передбаченому законом порядку, у органу місцевого самоврядування відсутній обов'язок їх розгляду та, відповідно, врахування.

В даному випадку, враховуючи встановлений факт неподання позивачем своїх пропозицій та заперечень до відповідної містобудівної документації, колегія суддів вважає, що процес проведення спірних громадських слухань не порушив його прав.

В свою чергу, вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 19 вересня 2018 року (справа №463/1230/16).

При цьому, надаючи правову оцінку посиланням позивача на необхідність проведення стратегічної екологічної оцінки спірного проекту, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що міська рада у 2016 році не мала обовязку проводити останню, так як ЗУ «Про стратегічну екологічну оцінку» набрав чинності лише у 2018 році.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на Протокол про стратегічну екологічну оцінку, прийнятий до Конвенції про оцінку впливу на навколишнє середовище у транскордонному контексті, що ратифікований ЗУ «Про ратифікацію Протоколу про стратегічну екологічну оцінку до Конвенції про оцінку впливу на навколишнє» від 01 липня 2015 року, з огляду на наступне.

Так, п. 2 ст. 4 Протоколу передбачає, що стратегічна екологічна оцінка проводиться стосовно планів і програм, які готуються для сільського господарства, лісового господарства, рибальства, енергетики, промисловості, зокрема гірничодобувної, транспорту, регіонального розвитку, утилізації відходів, водного господарства, звязку, туризму, планування розвитку міських та сільських районів або землекористування, і тих, які встановлюють структуру для згоди стосовно майбутнього розвитку проектів, перелічених у додатку І, та будь-яких інших проектів, перелічених у додатку II, що згідно з національним законодавством вимагає оцінки впливу на навколишнє середовище.

Пунктом 4 вказаної статті встановлено, що стосовно планів і програм, які згадані в пункті 2 й визначають використання невеличких територій на місцевому рівні, а також стосовно незначних змін планів і програм, зазначених у пункті 2, стратегічна екологічна оцінка проводиться лише коли Сторона приймає таке рішення згідно з пунктом 1 статті 5.

В даному випадку, положеннями вказаного Протоколу передбачено можливість не проводити стратегічну екологічну оцінку стосовно планів і програм, які визначають використання невеличких територій на місцевому рівні, з урахуванням певних критеріїв ризиків.

Більш того, колегія суддів вважає, що саме положеннями ЗУ «Про стратегічну екологічну оцінку» врегульовано порядок проведення стратегічної екологічної оцінки в Україні, зобовязання з проведення якої прийнято при ратифікації Протоколу про стратегічну екологічну оцінку.

В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також порушеним правам позивача у межах таких правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, за умови, що такі рішення, дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи, шляхом позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах позивач фактично посилається на припущення, зокрема, вказуючи, що у випадку прийняття ним участі у спірних громадських слуханнях щодо розроблення детального плану території, можливо б його думка та зауваження вплинули на зміст оскаржуваного рішення.

Проте, як зазначалось колегією суддів вище, позивач не скористався своїм правом на участь у відповідних слуханнях.

Крім того, позивач зазначає, що існування оскаржуваного рішення у майбутньому може призвести до порушення його майнових прав, зокрема, під час можливого проведення будівельних робіт біля його будинку.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що у межах розгляду даної справи адміністративним судом не може надаватись правова оцінка можливим будівельним роботам, а як наслідку їхньому негативному впливу на права позивача.

При цьому, у разі реального порушення такими роботами прав позивача, останній беззаперечно матиме право на захист своїх прав та інтересів у встановленому законом порядку.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає передчасним уявлення позивача про наявність підстав для захисту його права за відсутності порушення такого права чи інтересу.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

ОСОБА_6