Справа № 810/1696/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2019 року № 810/1696/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправними та скасування наказу і податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Київській області від 30.11.2017 №2192 "Про проведення фактичних перевірок";

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2017 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 17000,00 грн. за порушення статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" на підставі абз. 5 частини 2 статі 17 Закону;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2017 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 17000,00 грн. за порушення статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" на підставі абз. 12 частини 2 статі 17 Закону;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2017 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 10000,00 грн. за порушення постанови КМУ від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв", статті 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" на підставі абз. 14 ч.2 ст. 17 Закону.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2018р. відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2018р. справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва. 18.10.2018р. матеріали справи надійшли до Окружного адміністративного суду м. Києва. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаний адміністративний позов 18.10.2018р. передано на розгляд судді Патратій О.В.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що наказ на перевірку та податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням чинного податкового законодавства. Зокрема, позивач зазначала, що наказ на перевірку не містить найменування та реквізити суб'єкта, який перевіряється. Наявний на зворотній стороні наказу додаток № 1 ніким не підписаний та не засвідчений у встановленому законом порядку, тому не може бути визнаний допустимим доказом. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення, на думку позивача, також винесені з порушенням норм чинного податкового законодавства та Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Відповідачем на адресу суду подано відзив на заявлений адміністративний позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив, що на підставі наказу від 30.11.2017р. № 2192 та направлень від 06.12.2017 року №1430 та №1431 ГУ ДФС у Київській області проведено фактичну перевірку павільйону, що належить ФОП ОСОБА_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за наслідками якої складено Акт (довідка) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції № 686/10-86/40/ від 07.12.2017р. (далі - Акт).

Перевіркою встановлений факт продажу пляшки вина ігристого напівсолодкого білого «Маренго», місткістю 0,75л, дата виробництва 25.07.2017, маркованої маркою акцизного податку 06/17 серія 15 ААББ №094396 87,36 грн., за ціною 75 грн. (розрахункова квитанція серії АБМА №752940 від 06.12.2017).

Також перевіркою встановлено реалізацію пляшки вина ігристого напівсолодкого білого «Маренго», місткістю 0,75л, дата виробництва 25.07.2017р., маркованої маркою акцизного податку 06/17 серія 15 ААББ №094396 без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, чим порушено ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Також перевіркою встановлено зберігання алкогольних напоїв (додаток №1 до акта перевірки) у місці зберігання, не внесеного до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, чим порушено ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

За результатами проведеної фактичної перевірки ГУ ДФС у Київській області винесені податкові повідомлення-рішення, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції на загальну суму 44 000,00 грн., а саме:

- 10 000,00 грн. - за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої (ППР від 27.12.2017 №);

- 17 000,00 грн. - за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії ППР від 27.12.2017 №);

- 17 000,00 грн. - за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру (ППР від 27.12.2017 №).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

По своїй правовій природі оскаржуваний наказ є рішенням суб'єкта владних повноважень, яке впливає на права, інтереси та обов'язки позивача у справі, а тому позовні вимоги щодо його скасування підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При прийнятті рішення по цій справі суд керується принципами адміністративного судочинства, зокрема принципом офіційного з'ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд не обмежується тільки документами та заявами про докази, які внесені сторонами, а також здійснює дослідження обставин у справі за власною ініціативою, у т.ч. з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 ПК України визначені обов'язки контролюючих органів, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Контролюючі органи та їх посадові особи при прийнятті рішень у тому числі наказів про проведення позапланової, фактичних перевірок, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п.п. 80.1, 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності обставин, визначених цим Кодексом:

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 ПК України.

Відповідно до п. 80.7 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, копії наказу про проведення перевірки.

Вимоги до оформлення наказу на проведення перевірки визначено в п.81.1 ПК України, відповідно до якого в наказі зазначаються: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

З наявної в матеріалах справи копії спірного наказу, який було вручено позивачу, вбачається, що вона містить підпис заступника начальника відповідача О.Є. Кучеренко, відбиток печатки відповідача «для наказів», штамп, який неможливо розібрати в силу неякісної копії документу (а.с. 11).

З наявного в матеріалах справи Витягу з Додатку №1 до наказу №2192 від 30 листопада 2017 року, який було вручено позивачу, вбачається, що у ньому зазначено: реквізити суб'єкта господарювання - позивача у справі (його назву, код за ЄДРПОУ, адресу), термін проведення перевірки (06.12.2017 року - 10 днів), посади та прізвища/ініціали перевіряючих, вид перевірки (фактична), мету перевірки (за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності платника щодо дотримання норм законодавства з питань виробництва та обігу підакцизних товарів), період діяльності, що перевіряється (згідно статті 102 Податкового кодексу України - без конкретизації). На копії Витягу наявний штамп відповідача, який з огляду на неякісну копію, неможливо розібрати (а.с. 11 зворот).

Крім того, згідно з п. 3.16 ДСТУ 2732:2004 «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення» засвідчена копія (службового документа) - копія службового документа, що містить реквізити, які в окремих випадках надають їй юридичної сили оригіналу.

Документи, що надсилаються підприємствам, установам, організаціям, громадянам, підписуються Головою та заступниками Голови ДФС згідно з розподілом обов'язків або керівниками структурних підрозділів (у межах норм чинного законодавства) відповідно до їх повноважень.

Згідно з п. 2.3.27. Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України підпис складається з найменування посади особи, яка підписує документ (повного - якщо документ надрукований не на бланку, скороченого - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалів (ініціалу імені) і прізвища.

Отже, витяг зі службового документа (додаток до наказу) являється засвідченою копію частини тексту службового документа (додатка), який повинен бути оформлений з дотриманням таких вимог: у назві документа зазначається: «витяг з протоколу» «витяг з додатку»; відтворюється вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляється відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства.

Таким чином, наданий позивачу додаток до наказу №2192 від 30 листопада 2017 року виготовлено з порушенням вимог щодо формування витягу з службового документа, закріплених в Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України та ДСТУ.

Спірним питанням у межах даних правовідносин є належне оформлення копії спірного наказу про проведення фактичної перевірки, а також наявність у ньому вичерпного переліку відомостей, з урахуванням положень пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України.

За змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України умовою допуску посадової особи контролюючого органу до проведення фактичних перевірок за наявності підстав для її проведення є пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема такого документу як копія наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Між сторонами немає спору з приводу того, що Додаток №1 до спірного наказу є його невід'ємною частиною. Відтак, до Додатку №1 повинні ставитись такі ж вимоги, як і до спірного наказу.

Разом з тим, з встановлених у справі та підтверджених її матеріалами обставин вбачається, що ні спірний наказ, ні Витяг з Додатку №1 до наказу не містять зазначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов'язковим за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Кодексу.

Посилання в Витягу з Додатку №1 на статтю 102 Податкового кодексу України з метою визначення періоду діяльності Товариства, Суд вважає недостатнім для ідентифікації цього періоду, а також створення у позивача відчуття правової визначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно нього.

Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що спірний наказ не відповідає положенням Податкового кодексу України щодо його змісту.

Стосовно дотримання законодавчих вимог щодо форми наказу, Суд звертає увагу, що Витяг з Додатку №1 до спірного наказу, який є невід'ємною його частиною, не містить печатки (ні гербової, ні печатки без зображення герба), наявність на ньому підпису уповноваженої особи судами не встановлена, внаслідок чого Витяг з Додатку №1 до наказу оформлено з порушенням вимог законодавства, які ставляться до наказу.

Зазначене є підставою для визнання спірного наказу таким, що не відповідає пункту першому частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в частині способу виконання відповідачем владних управлінських функцій.

Відповідна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/14478/17, яка в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає безумовному врахуванню судом при вирішенні даної справи.

Як зазначено Верховним Судом у вказані справі, «ніщо в положеннях Інструкцій з діловодства, на які посилаються сторони (кожна - з метою обґрунтування власних доводів), не може тлумачитись як таке, що відміняє вимоги Податкового кодексу України щодо змісту і форми (підпис уповноваженої особи і печатка контролюючого органу) наказу про призначення податкової перевірки.

Оскільки згідно Витягу з Додатку №1 до спірного наказу, цей Додаток містить відомості, передбачені абзацом третім пункту 81.1 статті 81 Кодексу, які є обов'язковими, то за відсутності обов'язкових реквізитів ні Додаток, ні Витяг з нього (який оформлений неналежно) не можуть оцінюватися як такі, що прийняті (вчинені) у передбачений законом спосіб.».

Також, суд зазначає, що згідно підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, на яку посилається відповідач у спірному наказі, фактична перевірка може проводитися у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Проте, відповідачем не вказано, яка інформація ним була отримана щодо порушень з боку позивача, коли та ким така інформація надана, а також відповідачем не надано взагалі жодного доказу отримання такої інформації/звернення.

Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів наявності підстав для проведення перевірки позивача, що визначені статтею 80 Податкового кодексу України.

Аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема фактичних. Лише їх дотримання може бути належною підставою для проведення перевірки.

Так, дотримання посадовими особами контролюючого органу наведених вище вимог щодо призначення податкової перевірки є обов'язковою передумовою реалізації податковим органом права на проведення перевірки. Передбачене цією нормою право платника не допустити посадових (службових) осіб до перевірки є лише додатковою гарантією захисту прав платника у сфері публічного права, яким платник вправі скористатися на власний розсуд. Невикористання такого права не може жодним чином виправдовувати допущені суб'єктом владних повноважень порушення під час призначення і проведення податкової перевірки та виключати юридичні наслідки таких порушень.

Правова оцінка дій податкового органу на предмет їх відповідності наведеним ознакам не залежить від реакції платника на такі дії, від передбачених законодавством способів захисту платником своїх прав, а також від того, чи фактично використав платник оперативні заходи правового захисту.

Саме такий підхід забезпечує дотримання балансу приватних і публічних інтересів в податкових правовідносинах, які характеризуються нерівністю сторін в силу наявності у податкової інспекції як суб'єкта владних повноважень компетенції застосовувати, зокрема, заходи примусового впливу щодо платника.

Аналогічний висновок міститься в постанові Вищого адміністративного суду України від 06.04.2016 у справі №К/800/49630/.

При цьому суд приймає до уваги слушне посилання позивача на практику Верховного Суду, зокрема постанову від 30.01.2018 у справі № 821/1957/16 (К/9901/2043/17), яка свідчить про можливість оскарження платником податків наказу про проведення перевірки і після її проведення та винесення податкових повідомлень-рішень.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Київській області від 30.11.2017р. №2192 "Про проведення фактичних перевірок".

У свою чергу, положеннями пункту 86.8 статті 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на прийняття податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв'язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

Отже, нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів встановлені умови та порядок проведення перевірок. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14), від 16 лютого 2016 року (справа №826/12651/14) та у постанові Верховного Суду від 17 березня 2018 року (справа №1570/7146/12).

Таким чином, у випадку протиправності дій щодо проведення перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає безумовному визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року у справі №815/1851/15, адміністративне провадження №К/9901/27891/18.

Отже, підсумовуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що дії ГУ ДФС у Київській області щодо проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 вчинені всупереч вимог діючого законодавства, а відтак вказані дії слід визнати протиправними, а податкові повідомлення рішення № від 27.12.2017, № від 27.12.2017 та № від 27.12.2017 підлягають скасуванню, з урахуванням того, що у даному випадку належним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача є саме визнання протиправними дії суб'єкта владних повноважень та скасування вищезазначених податкових повідомлень рішення.

При цьому суд враховує, що позивачем помилково у резолютивній частині позову двічи вказано вимогу про скасування податкового повідомлення рішення № від 27.12.2017 та не вказано правильного номеру ППР - № від 27.12.2017, хоча зміст рішень викладено вірно.

Суд враховує, що дана помилка очевидно має ознаки описки, оскільки наявні у справі докази та встановлені судом обставини дають можливість дійти висновку про необхідність скасування як податкового повідомлення рішення № від 27.12.2017, так і податкового повідомлення рішення № від 27.12.2017, які винесено з порушенням прав позивача.

Також, на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у справі вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області щодо проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 06.12.2017 року.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду правомірність своїх дій та рішень, в той час, як доводи позивача ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ про проведення фактичних перевірок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 30.11.2017 року №2192, прийнятий Головним управлінням ДФС у Київській області.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області щодо проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 06.12.2017 року.

Визнати противним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 27.12.2017 року.

Визнати противним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області рішення № від 27.12.2017.

Визнати противним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 27.12.2017 року.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 819,20 грн. (дві тисячі вісімсот дев'ятнадцять гривень 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій