Справа № 203/4501/18
Суддя: Руденко В. В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/4501/18
(2-а/199/32/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАВ № 812932 про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. В обґрунтування позову зазначив, що 23.12.2018 року відповідачем по справі було винесено постанову ЕАВ № 812932 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. Відповідно до змісту постанови позивач, керував транспортним засобом, не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, які йшли з боку відчинених дверей трамвая, що стояв на зупинці, чим порушив п. 18.8 ПДР.

Позивач свою винуватість у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнає та вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки трамвайна колія та посадковий майданчик знаходиться не на проїзній частині, тому він не мав зупиняти транспортний засіб. Крім того вважав, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу. Просив суд скасувати постанову ЕАВ № 812932 від 23 грудня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просили суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, вважав свої дії законними.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Надав суду письмові пояснення та просив справу розглядати без участі представника.

Суд дослідивши наявні докази по справі, вислухав пояснення сторін вважає, що позовні вимоги не піддягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2018 року відповідачем було винесено постанову ЕАВ № 812932 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП на накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. за те, що 23.12.2018 року о 19:04:53 у м. Дніпро, Центральний район, вул. Ю. Савченка, 1а, позивач, керуючи, ТЗ не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, які йшли з боку відчинених дверей трамваю, що стояв на зупинці, чим порушив п. 18.8 ПДР водій ТЗ не зупинився перед трамваєм, щоб дати дорогу пішоходам.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Правил дорожнього руху, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст.288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом. Згідно з ч. 2 ст.77КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною 5 ст.77КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно до ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що транспортний засіб під керування позивачем був зупинений відповідачем за порушення п.18.8 ПДР України.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 18.8 ПДР України водій транспортного засобу повинен зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до (або від) трамвая, що стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеного на ній.

Продовжувати рух дозволяється лише тоді, коли пішоходи залишать проїзну частину і в трамваї зачиняться двері.

Під час зупинки трамваю навпроти позначеної зупинки водії нерейкових транспортних засобів зобовязані припинити рух між трамваєм і позначеною зупинкою, оскільки з трамвая і з боку зупинки можуть на проїзну частину виходити пішоходи. Продовжувати рух водії нерейкових транспортних засобів можуть лише після того, як у трамвая зачиняться двері і пішоходи залишать проїзну частину.

Судом встановлено, що посадковий майданчик не знаходиться на проїзній частині,але його розмір є таким, що при посадці чи висадці пасажирів останні можуть відразу потрапити на проїзну частину.

Згідно п.1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Таким чином, на думку суду, продовження руху транспортного засобу під керуванням позивача при зупинці трамвая і висадці пасажирів за вищезгаданих обставин створювала небезпеку, загрожувала життю та здоровю пасажирів.

Таким чином, суд встановив, що позивач порушив вимоги ПДР в частині забезпечення безпеки на дорозі.

Крім того, позивач, стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови, суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

За таких обставин, суд вважає, що в позові позивачу слід відмовити, оскільки відповідачем правомірно було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, законних підстав для її скасування позивачем суду не наведено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ :

У позовних вимогах ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,- відмовити.

Постанову серії ЕАВ № 812932 по справі про адміністративне правопорушення від 23 грудня 2018 року за ч.1 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя: