Справа № 640/1674/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2019 року № 640/1674/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Енерго"

до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва

Лисенко Сергія Олексійовича

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Енерго" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 18 грудня 2018 року ВП №57941696 приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича про стягнення з боржника основної винагороди, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 18 грудня 2018 року ВП №57942196 приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича про стягнення з боржника основної винагороди, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 16 січня 2019 року ВП №57941696 приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича про виправлення помилки у процесуальному документі, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 16 січня 2019 року ВП №57942196 приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича про виправлення помилки у процесуальному документі, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 18 січня 2019 року ВП №57942196 приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 21 січня 2019 року ВП №57941696 приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до отримання постанови про відкриття виконавчого провадження вже здійснив всі можливі заходи для виконання судового рішення. Також, позивач зазначає, що приватним виконавцем жодних виконавчих дій щодо примусового виконання судового рішення не було здійснено, що виключає, на думку позивача, можливості стягнення основної винагороди з Товариства.

Позивач зазначає, що відповідач при винесені постанов від 18.12.2018 року ВП №57941696 про стягнення з боржника основної винагороди, порушив вимоги діючого законодавства, оскільки не вказав розрахунку та порядку стягнення основної винагороди.

Щодо постанов від 16.01.2019 року ВП №57941696 про виправлення помилки у процесуальному документі, позивачем зазначено, що вказані постанови доповнюють, на думку позивача, протиправні рішення відповідача та є їх невід'ємною частиною.

Щодо постанов від 18.01.2019 року ВП №57942196 та від 21.01.2019 року ВП №57941696 позивачем зазначено, що вони не відповідають вимогам законодавства, оскільки не містять відомостей про види та суми витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, ухвалено вирішити питання щодо строку звернення до суду з даним позовом у судовому засіданні та призначено судове засідання на 26 лютого 2019 року.

За клопотанням відповідача, судове засідання 26 лютого 2019 року було відкладено на 05 березня 2019 року.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що наслідком невиконання судового рішення є державний примус до його виконання. Боржник має нести відповідальність за невиконання судового рішення у добровільному порядку - в період від набрання рішенням чинності і до початку його примусового виконання приватним виконавцем. У разі виконання рішення приватним виконавцем, в законодавстві передбачена відповідальність у вигляді сплати основної винагороди приватному виконавцю.

У судовому засіданні 05 березня 2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перейшов до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження

Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом в частині оскарження постанов відповідача від 18 грудня 2018 року ВП №57941696 та від 18 грудня 2018 року ВП №57942196 про стягнення з боржника основної винагороди.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що 26 грудня 2018 року Товариством отримано вказані постанови, позивач не погоджуючись із отриманими постановами відповідача та діями щодо їх винесення, 27 грудня 2018 року звернувся до Міністерства Юстиції України зі скаргами на протиправні дії приватного виконавця, проте жодної відповіді до дня звернення до суду з даним позовом позивач не отримав.

Також, позивач зазначає, що в період з 26 грудня 2018 року до 09 січня 2019 року представники Товариства приймали участь у судових засіданнях по справам: №910/4425/18 26 грудня 2018 року; 808/2014/18 27 грудня 2018 року; 428/7154/18, 428/7155/18 28 грудня 2018 року; 913/542/18 08 січня 2019 року та 428/7530/18 09 січня 2019 року, а тому Товариство не мало можливість у встановленні строки звернутись до суду з позовною заявою.

З приводу поданого клопотання суд зазначає, що згідно положень частини п'ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови приватного виконавця законодавством встановлено спеціальний 10-денний строку, який обчислюється з дня вручення постанови. При цьому, слід ураховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом в частині оскарження постанов відповідача від 18 грудня 2018 року ВП №57941696 та від 18 грудня 2018 року ВП №57942196 про стягнення з боржника основної винагороди з поважних причин, оскільки позивачем вживалися дії щодо захисту своїх прав шляхом оскарження дій приватного виконавця до Міністерства юстиції України, також позивачем надано докази зайнятості представників Товариства в інших судових справах.

Таким чином, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску звернення до суду з даним позовом та поновлення строку звернення до суду з позовом в частині оскарження постанов відповідача від 18 грудня 2018 року ВП №57941696 та від 18 грудня 2018 року ВП №57942196 про стягнення з боржника основної винагороди з поважних причин.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Щодо виконавчого провадження №57942196.

18 грудня 2018 року до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження звернувся ОСОБА_2.

18 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лисенком Сергієм Олексійовичем, на підставі виконавчого листа 14 грудня 2018 року №369/14205/17, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області, відкрито виконавче провадження №57942196 щодо зобов'язання ТОВ «ДТЕК Енерго» виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за період з 01 грудня 2017 року по 06 серпня 2018 року.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаної постанови приватним виконавцем вказано на необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Вказана постанова 19 грудня 2018 року відповідно до наявного в справі супровідного листа, направлена відповідачем за адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який отримано Товариством 03 січня 2019 року.

Також, 18 грудня 2018 року приватним виконавцем була винесена постанова ВП №57942196 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 14 892,00 грн.

Вказана постанова 26 грудня 2018 року відповідно до наявної у справі квитанції Укрпошти, направлена відповідачем за адресою позивача рекомендованим листом.

10 січня 2019 року до відповідача звернувся ОСОБА_2 (стягувач за ВП №57942196) із заявою, в якій повідомлено приватного виконавця про те, що ТОВ «ДТЕК Енерго» на виконання постанови Апеляційного суду Київської області від 06 серпня 2018 року (в частині зобов'язання ТОВ «ДТЕК Енерго» виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за період з 01 грудня 2017 року по 06 серпня 2018 року) перераховано належну суму 04 січня 2019 року.

До вказаної заяви стягувачем додано платіжне доручення від 04 січня 2019 року № на суму 521 622,97 грн.

11 січня 2019 року відповідачем винесено вимогу приватного виконавця АСВП №57942196.

З вказаної вимоги вбачається, що приватний виконавець вимагає від боржника (ТОВ «ДТЕК Енерго») повідомити приватного виконавця, щодо виконання рішення суду у 3-х денний строк з дати отримання даної вимоги. Надати письмові пояснення керівнику ТОВ «ДТЕК Енерго» у 3-х денний строк з моменту отримання даної вимоги, щодо не виконання виконавчого документу, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою виконання рішення. Надати інформацію або підтверджуючі документи, щодо сплати винагороди приватного виконавця у розмірі 14 892,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи вимогу приватного виконавця від 11 січня 2019 року отримано наручно посадовою особою ТОВ «ДТЕК Енерго», проте не зазначено дату отримання вказаної вимоги.

16 січня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову ВП №57942196 про виправлення помилки у процесуальному документів, якою внесено виправлення до документу «Постанова про стягнення з боржника основної винагороди» від 18 грудня 2018 року, виправлено допущено помилку, а саме: замість невірно зазначеної суми винагороди приватного виконавця « 14892 грн» вказати « 14096 грн».

Вказана постанова 18 січня 2019 року відповідно до наявної у справі квитанції Укрпошти, направлена відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом.

18 січня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову ВП №57942196 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою встановлено, що в ході примусового виконання рішення суду здійсненні витрат пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, які підлягають стягненню з боржника, постановлено стягнути з ТОВ «ДТЕК Енерго» витрати на проведення виконавчих дій у сумі 584,20 грн.

18 січня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову ВП №57942196 про закінчення виконавчого провадження №57942196.

Щодо виконавчого провадження №57941696, судом встановлено наступне.

18 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лисенко Сергієм Олексійовичем, на підставі виконавчого листа 14 грудня 2018 року №369/14205/17, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області, відкрито виконавче провадження №57941696 щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаду начальника відділу з оперативного забезпечення департаменту з корпоративних розслідувань дирекції з безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Енерго» та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Енерго» скасувати запис №29 від 01 грудня 2017 року про звільнення в трудовій книжці ОСОБА_2.

У вказаній постанові відповідачем зазначено про необхідність негайного виконання рішення суду та стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 14 892,00 грн.

Вказана постанова 19 грудня 2018 року відповідно до наявного в справі супровідного листа та квитанції Укрпошти, направлена відповідачем за адресою позивача рекомендованим листом.

Також, 18 грудня 2018 року приватним виконавцем була винесена постанова ВП №57941696 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 14 892,00 грн.

Вказана постанова 22 грудня 2018 року відповідно до наявної у справі квитанції Укрпошти, направлена відповідачем за адресою позивача рекомендованим листом.

26 грудня 2018 року відповідачем винесено вимогу приватного виконавця №4166.

З вказаною вимоги вбачається, що приватний виконавець вимагає від боржника (ТОВ «ДТЕК Енерго») у строк до 3-х днів, з моменту отримання вимоги, надати інформацію, щодо виконання рішення суду, про що письмово повідомити виконавця.

Вказана вимога 26 грудня 2018 року відповідно до наявної в справі квитанції Укрпошти, направлена відповідачем за адресою позивача рекомендованим листом.

10 січня 2019 року до відповідача звернувся із заявою ОСОБА_2 (стягувач за ВП №57941696) в якій викладено прохання вчинити виконавчі дії щодо виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі, у зв'язку з тим, що станом на 10 січня 2019 року рішення в цій частині боржником не виконаного.

11 січня 2019 року відповідачем винесено вимогу приватного виконавця АСВП №57941696.

З вказаної вимоги вбачається, що приватний виконавець вимагає від боржника (ТОВ «ДТЕК Енерго») повідомити приватного виконавця, щодо виконання рішення суду у 3-х денний строк з дати отримання даної вимоги. Надати письмові пояснення керівнику ТОВ «ДТЕК Енерго» у 3-х денний строк з моменту отримання даної вимоги, щодо не виконання виконавчого документу, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою виконання рішення. Надати інформацію або підтверджуючі документи, щодо сплати винагороди приватного виконавця у розмірі 14 892,00 грн.

16 січня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову ВП №57941696 про виправлення помилки у процесуальному документів, якою внесено виправлення до документу «Постанова про стягнення з боржника основної винагороди» від 18 грудня 2018 року, виправлено допущено помилку, а саме: замість невірно зазначеної суми винагороди приватного виконавця « 14892 грн» вказати « 14096 грн».

17 січня 2019 року до відповідача надійшла відповідь ТОВ «ДТЕК Енерго» 10 січня 2019 року за вих. №б/н, в якій боржник повідомив приватного виконавця про те, що Товариством було отримано вимогу від 26 грудня 2018 року №4166 щодо надання інформації з виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаду начальника відділу з оперативного забезпечення департаменту з корпоративних розслідувань дирекції з безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Енерго» та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Енерго» скасувати запис №29 від 01 грудня 2017 року про звільнення в трудовій книжці ОСОБА_2.

Також, зазначено, що необхідною передумовою виконання Товариством судового рішення у вказаній частині є прибуття ОСОБА_2 за адресою ТОВ «ДТЕК Енерго» та надання оригіналу трудової книжки.

Як зазначено у вказаній відповіді, 10 січня 2019 року ОСОБА_2 з'явився за адресою Товариства та надав трудову книжку. Товариство того ж дня виконало судове рішення в повному обсязі.

Також, Товариство повідомило відповідача про не згоду з отриманими постановами: від 18 грудня 2018 року про стягнення з боржника основної винагороди та від 18 грудня 2018 року про відкриття виконавчих проваджень, складені на підставі виконавчого листа від 14 грудня 2018 року №369/14205/17 та про те, що Товариство звернулось з відповідними скаргами до Міністерства юстиції України.

21 січня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову ВП №57941696 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою встановлено, що в ході примусового виконання рішення суду здійсненні витрат пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, які підлягають стягненню з боржника, постановлено стягнути з ТОВ «ДТЕК Енерго» витрати на проведення виконавчих дій у сумі 584,20 грн.

28 січня 2019 року до відповідача надійшла відповідь ТОВ «ДТЕК Енерго» від 14 січня 2019 року №б/н/1 на вимогу приватного виконавця від 11 січня 2019 року, в якій Товариство повідомило приватного виконавця про те, що ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді начальника відділу оперативного забезпечення департаменту з корпоративних розслідувань дирекції з безпеки Товариства та скасовано запис від 01 грудня 2017 року №29 про звільнення в трудовій книжці ОСОБА_2

До вказаної відповіді Товариством надано копію наказу від 26 грудня 2018 року №350 про поновлення на роботі ОСОБА_2 та копію його трудової книжки.

28 січня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №57942196.

Також, в матеріалах справи наявні звернення позивача до Міністерства юстиції України від 27 грудня 2018 року №1/27.12, №2/27.12; від 08 січня 2019 року №1/08.01, №2/08.1, в яких Товариство просило визнати дії приватного виконавця Лисенка С.О. з винесення постанов від 18 грудня 2018 року ВП №57942196, ВП №57941696 неправомірними та зобов'язати скасувати вказані постанови.

Листом від 13 лютого 2019 року №820/900-33-19/20.5.1 Міністерство юстиції України повідомило Товариство про те, що вказані скарги розглянуті та за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О., в межах предмету скарг представника ТОВ «ДТЕК Енерго» Кулініча О.О, виявлено порушення вимог частини сьомої статті 31 Закону України «про органи та осіб які здійснюють примусове виконання рішень і рішень інших органів».

До вказаного листа додано копію довідки за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О.

Вважаючи оскаржувані постанови приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича, протиправними та такими, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VIII ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі по тексту - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин 1- 4 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом

Пунктом 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року №643, визначено, що приватний виконавець, який забезпечив у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", фактичне виконання в повному обсязі виконавчого документа немайнового характеру, за виконавчим документом немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, - в розмірі вісьмох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Частина шостою та сьомою статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" встановлено, що основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, законодавством передбачена обов'язкова вимога до постанови про стягнення з боржника основної винагороди, а саме: вказана постанова повинна містить розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

З наявних в матеріалах справи оскаржуваних постанов від 18 грудня 2018 року ВП №57942196 та від 18 грудня 2018 року ВП №57941696 про стягнення з боржника основної винагороди вбачається, що вказані постанови містять лише посилання на вимоги статті 3, частини третьої статті 40 та статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа та розподіл стягнутих з боржника грошових сум.

Судом встановлено, що приватним виконавцем у вказаних постановах не конкретизований та не вказаний порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця та не зазначено розрахунок основної винагороди приватного виконавця, що є порушенням вимог частини сьомої статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Таким чином, постанови від 18 грудня 2018 року ВП №57942196 та від 18 грудня 2018 року ВП №57941696 про стягнення з боржника основної винагороди підлягають скасуванню.

Щодо постанов від 16 січня 2019 року ВП №57941696 та ВП №57942196 про виправлення помилки у процесуальному документі, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 74 Закону України «про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Вказаними постановами були виправленні допущенні помилки у постановах від 18 грудня 2018 року ВП №57942196 та від 18 грудня 2018 року ВП №57941696 про стягнення з боржника основної винагороди в частині зазначення розміру основної винагороди.

Оскільки судом встановлено протиправність постанов приватного виконавця від 18 грудня 2018 року ВП №57942196 та від 18 грудня 2018 року ВП №57941696 про стягнення з боржника основної винагороди, а постанови від 16 січня 2019 року ВП №57941696 та ВП №57942196 про виправлення помилки у процесуальному документі є невід'ємною частиною постанов від 18 грудня 2018 року ВП №57942196 та від 18 грудня 2018 року ВП №57941696, то відповідно постанови виправлення помилки у процесуальному документі теж підлягають скасуванню.

Щодо постанов від 18 січня 2019 року ВП №57942196 та від 21 січня 2019 року ВП №57941696 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до абзаців 2 та 3 частини третьої статті 42 вказаного Закону, витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Аналогічна норма передбачена частиною 10 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 затвердженим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1300/29430 встановлено види та розмір витрат виконавчого провадження.

Розділу І вказаного наказу встановлено перелік видів витрат виконавчого провадження, відповідно до якого витратами виконавчого провадження є:

Виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари.

Пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку.

Послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

Послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум.

Проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини.

Послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

Банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

Сплата судового збору.

Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Розміри витрат виконавчого провадження встановлені в Розділі ІІ вказаного наказу, а саме:

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2013 року №967/1218/869 «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2013 року за № 1887/24419.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 5 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості розшукових дій, визначених законодавством.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір».

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п'яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження.

Розміри витрат виконавчого провадження, які стягнуті до проведення процедури закупівлі відповідних товарів і послуг, визначаються на підставі вартості раніше придбаних товарів і послуг.

Приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг.

Водночас, пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), яка розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, передбачено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Як вже зазначалось вище, згідно оскаржуваних постанов від 18 січня 2019 року ВП №57942196 та від 21 січня 2019 року ВП №57941696 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, винесених приватним виконавцем на підставі статті 42 Закону України "Про виконавче провадження", стягнуто з боржника - ТОВ «ДТЕК Енерго», 584,20 грн та 584,20 грн витрат виконавчого провадження.

Водночас, в порушення зазначених вище приписів чинного законодавства, в оскаржуваних постановах не зазначено видів та сум витрат, які понесені приватним виконавцем.

Разом з тим, приватним виконавцем долучено до справи копію матеріалів виконавчих проваджень в яких міститься калькуляції витрат та розрахунок витрат виконавчих проваджень №57942196 та №57941696, понесених при примусовому виконанні рішення суду, в яких відображено:

ВП №57942196: щомісячна абонплата за адміністрування в АСВП та реєстрі нерухомого майна за 1-м ВП (10 грн); обов'язковий платіж за отримання витягу в паперовій формі з відомостей реєстру рухомого майна (кількість 1, 51 грн); витрати на канцелярію (25,20 грн); витрати на відправку поштової кореспонденції (171 грн); інші витрати (комісія банку 3 грн; грошова компенсація за використання власних транспортних засобів 224 грн; залучення експертів/спеціалістів 100 грн).

№57941696: щомісячна абонплата за адміністрування в АСВП та реєстрі нерухомого майна за 1-м ВП (10 грн); обов'язковий платіж за отримання витягу в паперовій формі з відомостей реєстру рухомого майна (кількість 1, 51 грн); витрати на канцелярію (25,20 грн); витрати на відправку поштової кореспонденції (171 грн); інші витрати (комісія банку 3 грн; грошова компенсація за використання власних транспортних засобів 224 грн; залучення експертів/спеціалістів 100 грн).

Проте, вказані розрахунки відповідними доказами не підтверджені та не спростовують відсутність зазначення в оскаржуваних постановах видів та сум витрат виконавчого провадження.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «ДТЕК Енерго» підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Енерго» - задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 18 грудня 2018 року ВП №57941696 приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про стягнення з боржника основної винагороди, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову від 18.12.2018 року ВП №57942196 приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про стягнення з боржника основної винагороди, складену на підставі виконавчого листа N2369/14205/17 від 14 грудня 2018 року.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову від 16 січня 2019 року ВП №57941696 приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про виправлення помилки у процесуальному документі, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову від 16 січня 2019 року ВП №57942196 приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про виправлення помилки у процесуальному документі, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року.

6. Визнати протиправною та скасувати постанову від 18 січня 2019 року ВП №57942196 приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року.

7. Визнати протиправною та скасувати постанову від 21 січня 2019 року ВП №57941696 приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, складену на підставі виконавчого листа №369/14205/17 від 14 грудня 2018 року.

8. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Енерго» (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 57, ) з приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича (АДРЕСА_1) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 5 763,00 грн (п'ять тисяч сімсот шістдесят три гривні).

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 287, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова