Справа № 500/2458/18
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2458/18

19 березня 2019 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача АКБ "Укрсоцбанк" про визнання незаконною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кременецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача АКБ "Укрсоцбанк" про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Кременецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 56874283.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.07.2018 відповідач, при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/212/15-ц, виданого 20.02.2015 Дніпровським районним судом м. Києва, виніс постанову ВП № 47087600 про повернення виконавчого документа стягувачу. Надалі, 30.07.2018 відповідач, при примусовому виконанні постанови б/н, виданої 14.04.2015 ВДВС Кременецького РУЮ, виніс постанову ВП № 56874283 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 22201,41 грн. Позивач вважає оскаржену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки таку постанову відповідач виніс через три дні після винесення постанови ВП № 47087600 про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто з пропущенням строку, чим порушив статтю 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 11.03.2019.

Водночас, зазначеною ухвалою суду замінено неналежного відповідача з Кременецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на належного Кременецький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Судове засідання, призначене на 11.03.2019 не проводилося у звязку із перебуванням головуючого судді Мірінович У.А. у відрядженні, розгляд справи відкладено на 18.03.2019.

Сторони в судове засідання після оголошення перерви не прибули та подали до суду заяву від 18.03.2019, в яких просять розглядати дану справу в порядку письмового провадження. Водночас, відповідач у відзиві на позовну заяву від 15.03.2019 № 4677 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що останній виніс оскаржену постанову на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України "Про виконавче провадження".

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача АКБ "Укрсоцбанк" в судове засідання також не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи судом. Про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У звязку з неявкою у судове засідання 18.03.2019 всіх осіб, які беруть участь у справі, суд згідно протокольної ухвали від 18.03.2019 перейшов до розгляду справи № 500/2458/18 в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (Закон № 606-XIV в редакції, який діяв на момент відкриття ВП № 47087600, далі - Закон № 606-XIV) примусове виконання рішень здійснювалось державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону (частина перша статті 19 Закону № 606-XIV).

Статтею 25 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Суд встановив та не заперечується сторонами у справі, що на виконанні Відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 47087600 щодо виконання виконавчого листа № 755/212/15-ц, виданого 20.02.2015 Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість в розмірі 219178,70 грн., суму витрат, повязаних з розглядом справи в третейському суді в розмірі 2591,79 грн. та 243,60 грн. судового збору.

Враховуючи те, що боржник у наданий строк зазначений виконавчий лист не виконала, 14.04.2015 відділ ДВС виніс постанову ВП № 47087600 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 22201,41 грн. на підставі частини першої статті 28 Закону № 606-XIV. Водночас, доказів оскарження чи скасування у встановленому порядку зазначеної постанови позивач не надала, а суд не здобув.

Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Суд встановив, що на підставі заяви представника ПАТ "Укрсоцбанк" від 27.04.2018 про повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, 24.07.2018 відповідач, при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/212/15-ц, виданого 20.02.2015 Дніпровським районним судом м. Києва, виніс постанову ВП № 47087600 про повернення виконавчого документа стягувачу (арк. справи 17).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

За приписами Закону № 1404-VIII та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432 (далі - Інструкція № 512/5) постанова про стягнення виконавчого збору підлягає виділенню в окреме провадження та виконується самостійно. В межах виділеного провадження про виконання даної постанови виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження.

Як підтверджено матеріалами справи, 30.07.2018 відповідач, при примусовому виконанні постанови б/н, виданої 14.04.2015 ВДВС Кременецького РУЮ, виніс постанову ВП № 56874283 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 22201,41 грн.

Таким чином, постановою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 22201,41 грн., яка є предметом оскарження у даній справі, відповідач у відповідності до вимог Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5 розпочав примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, а саме постанови про стягнення виконавчого збору від 14.05.2015, виділивши її в окреме провадження ВП № 56874283.

Тобто, виконавець в подальшому, виносячи оскаржену постанову, вчинив дії повязані із подальшим виконанням згідно Закону № 1404-VIII постанови про стягнення виконавчого збору від 14.04.2015 ВП № 47087600, яка є не оскаржена та не скасована у встановленому порядку, а тому у відповідача були відсутні правові підстави не виносити оскаржену постанову про відкриття виконавчого провадження. Причому, сторонами не доведено та судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови було не дотримано вимог ст. 2 КАС України.

Щодо тверджень позивача, в обґрунтування позовних вимог, про порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови вимог пункту 4 ст. 40 Закону № 1404-VIII, то такі суд не приймає до уваги, оскільки зазначена норма закону визначає порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а не постанови про відкриття виконавчого провадження, яка є предметом оскарження. Крім того, як зазначалось вище, постанова про стягнення виконавчого збору від 14.04.2015 ВП № 47087600, яка станом на час розгляду справи судом не оскаржена та не скасована у встановленому порядку, винесена відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами статті 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 47042, РНОКПП: НОМЕР_1) до Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Козубського, 4, м. Кременець, Тернопільська область, 47000, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача АКБ "Укрсоцбанк" (місцезнаходження: вул. Ковпака, 29, м. Київ, 03150, ) про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Кременецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 56874283, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19.03.2019.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.