Справа № 2а/1570/5678/2011
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2011-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/5678/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2011 року Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Глуханчука О.В.,

при секретарі -Арсенюк А.О.

за участю: представника позивача - Порубіної Ю.Д.

представника відповідача - Прилепського І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Малого приватного підприємства «Віртус»про стягнення 20 225 грн. 68 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з МПП «Віртус»на їх користь суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2010 році у розмірі 19 693,94 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 531,74 грн., а всього 20 225,68 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що підприємства, установи, організації відповідно до п. 9 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у разі наявності працюючих за основним місцем роботи восьми і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцем знаходження і щорічно подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів. Згідно звіту за формою 10-ПІ за 2010 рік у відповідача численність штатних працівників склала 66 осіб. Згідно норм Закону, відповідач повинен був створити 3 робочих місця для працевлаштування інвалідів, але створив лише 1 місце, тому відповідно до ст. 20 Закону, повинен сплатити адміністративно-господарську санкцію в розмірі середньорічної заробітної плати на підприємстві, помножену на кількість нестворених робочих місць для інвалідів. Сума адміністративно-господарських санкцій за 2 робочих місця, не зайнятих інвалідом, становить дві середньорічні заробітні плати, тобто 19 693,94 грн. Крім того, відповідно до ст. 20 Закону за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій відповідач повинен сплатити пеню, яка складає 531,74 грн.

У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що відповідно до діючого законодавства МПП «Віртус»були вжиті всі заходи щодо створення на підприємстві робочих місць для інвалідів. Протягом 2010 року відповідач надавав до Одеського міського центру зайнятості звіти з інформацією про наявність вакансій для інвалідів, але кандидати на вакантні посади на підприємство не направлялися. Крім того, відповідач самостійно дає об'яви до газети «Трудоустройство»про наявність вакантних місць, яка розповсюджується у нього в магазині безкоштовно. З зазначених підстав відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки порушень діючого законодавства з боку відповідача не допускалося.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2010 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу МПП «Віртус»за 2010 рік склала 66 особи, в зв'язку з чим норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до ст. 19 Закону України «Про основи захищеності інвалідів в Україні»склав 3 робочих місця.

Відповідно до матеріалів справи, МПП «Віртус»протягом 2010 року подавало до Одеського міського центру зайнятості звіти про наявність вакансій, на які можуть бути працевлаштовані інваліди.

На підставі даних Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік позивачем було складено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2010 рік у розмірі 19693 грн. 94 коп., яку відповідач повинен був сплатити (а.с. 10).

Станом на 15.07.2010 року відповідач, крім адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 19 693,94 грн. повинен сплатити й пеню, виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, що становить 531,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», (далі Закону), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 ст. 18-1 Закону передбачено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Одночасно, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»зазначає, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, суд прийшов до висновку, що виконанню відповідними органами обов'язку працевлаштувати інвалідів повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належить, зокрема, здійснення заходів із створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність вакантних посад для інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем протягом 2010 року систематично надавалася Одеському міському центру зайнятості інформація, необхідна для працевлаштування інвалідів, шляхом подання Звітів (форма № 3-ПН), у яких зазначено вакансії для працевлаштування інвалідів, також подавався позивачу щорічний звіт за формою № 10-П1.

Суд критично відноситься до ствердження представника позивача наданому в судовому засіданні про те, що відповідач повинен сам був шукати інвалідів, так як обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідачем створено робочі місця для інвалідів, однак в його діях не вбачається вини щодо незабезпечення працевлаштування інвалідів у звітному періоді, тобто в 2010 році, тому відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій та пені.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, оскільки відповідачем доведено, що він вжив всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, то він не може нести відповідальність за не направлення уповноваженими органами інвалідів для працевлаштування, а також за відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватись на його підприємстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд вважає, що позивач не довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7-9, 11, 71, 86, 158-163 КАС України, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Малого приватного підприємства «Віртус» про стягнення 20 225 грн. 68 коп. - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 04 листопада 2011 року.

Суддя О.В. Глуханчук

04 листопада 2011 року