Справа № 234/10552/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №234/10552/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Казначеєва Е.Г., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., позивача - ОСОБА_1, представника другого відповідача - Задоєнка О.В., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 234/10552/18 (головуючий суддя І інстанції Кошкош О.О.), складеного в повному обсязі 04 грудня 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не оформлення необхідних документів для призначення пенсії; визнання протиправною бездіяльності ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо не оформлення необхідних документів для призначення пенсії; зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи, передбачені Постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2017 року №3-1, для призначення пенсії за заявою від 18 квітня 2018 року; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію за вислугу років на підставі заяві від 10 квітня 2018 року, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2263-ХІІ, -

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2018 року, ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не оформлення необхідних документів для призначення пенсії; визнання протиправною бездіяльності ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо не оформлення необхідних документів для призначення пенсії;

- зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи, передбачені Постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2017 року №3-1, для призначення пенсії за заявою від 18 квітня 2018 року;

- зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію за вислугу років на підставі заяви від 10 квітня 2018 року, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2263-ХІІ (а.с. 1-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 97-99).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що 20 липня 2011 року він отримав право на пенсію, однак не використав його та продовжував перебувати на службі в органах внутрішніх справ.

01 жовтня 2011 року Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» внесено зміни щодо розміру вислуги років, яка дає право на призначення відповідної пенсії.

Після звільнення зі служби в 2013 році, він 10 та 18 квітня 2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області відповідно із заявами на призначення пенсії.

Листами відповідачі відмовили у призначенні пенсії з посиланням на відсутність достатньої календарної вислуги років.

Вважає ці відмови неправомірними, оскільки застосуванню підлягають норми, що були чинними, не на момент призначення пенсії, а на момент виникнення права на її призначення, тобто на 20 липня 2011 року під час перебування на службі в органах внутрішніх справ (а.с. 104-110).

Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та позов задовольнити у повному обсязі.

Представник першого відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Представник другого відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника другого відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно витягу з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 07 травня 2013 року №140 о/с, звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «є» (порушення дисципліни) з 07 травня 2013 року. Зазначено, що вислуга років на 7 травня 2013 року складає: у календарному обчисленні 20 років 6 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 8 місяців 22 дні (а.с.11).

10 квітня 2018 року позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подано заяву про призначення пенсії відповідно до ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». (а.с.12).

19 квітня 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відповідь №1243-9-01, якою повідомлено про необхідність звернення до кадрової служби відповідного Міністерства за місцем проходження військової служби для можливості призначення пенсії з посиланням на дотримання п.1, 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року №3-1 (а.с.13).

05 травня 2018 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області надано відповідь №Ф-157лк на заяву позивача щодо підготовки матеріалів для призначення пенсії за вислугу років та направлення зазначених матеріалів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, якою повідомлено про неможливість оформити матеріали для призначення пенсії за вислугу років через відсутність необхідного розміру вислуги років, а саме 21 календарний рік, що передбачено п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погодившись із не направленням документів для призначення пенсії та відмовою у призначенні пенсії позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволення позову до першого відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що для призначення пенсії повинні надійти документи від уповноваженого органу, однак такі документи не надходили , тому протиправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відсутня.

Відмовляючи у задоволені інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, його вислуга років (служба) в календарному обчисленні становила 20 років 06 місяців 26 днів замість необхідних 21 календарний рік, відтак, у позивача відсутнє право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України регулюються Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п. "б" ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" право на пенсійне забезпечення мають, в тому числі, звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1) заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно з п. 7 Порядку № 3-1 для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності

подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров'я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ "Ощадбанк" або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ "Ощадбанк"; копія паспорта.

Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку (п. 12 Порядку № 3-1).

При цьому, відповідно до п. 3 розділу IV Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06 квітня 2016 року № 260 поліцейським, які звільняються з призначенням пенсії, грошовий атестат на руки не видається, а передається разом з іншими документами до підрозділу відповідного органу поліції, який здійснює підготовку та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2018 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області надано відповідь №Ф-157лк на заяву позивача щодо підготовки матеріалів для призначення пенсії за вислугу років та направлення зазначених матеріалів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, якою повідомлено про неможливість оформити матеріали для призначення пенсії за вислугу років через відсутність необхідного розміру вислуги років, а саме 21 календарний рік, що передбачено п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однак, суд вважає, що вищевказана відповідь Головного управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області є перевищенням делегованих управлінню повноважень, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 7 ч. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року за № 28-2 (далі - положення), серед основних завдань управління є, зокрема, завдання призначати (здійснювати перерахунок) і виплату пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (додаток 3). Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (п. 17 Порядку № 3-1).

Відтак, тільки Пенсійний фонд (та його структурні підрозділи) наділені повноваженнями щодо призначення/відмови у призначенні пенсії.

Відтак, отримавши заяву позивача про підготовку документів для призначення пенсії, Головне управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в рамках своїх повноважень мало лише підготовити такі документи та направити їх до управління Пенсійного фонду для вирішення питання про призначення/відмови у призначенні пенсії, вирішувати питання щодо наявності чи відсутності необхідного для призначення пенсії знаходиться поза межами повноважень структурного підрозділу МВС.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Головне управління МВС у Донецькій області надаючи відповідь про відмову у підготовці документів для призначення пенсії діяло не у спосіб, передбачений законодавством України та з перевищенням делегованих йому повноважень, відтак бездіяльність ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо не оформлення необхідних документів для призначення пенсії ОСОБА_3 є протиправною.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи, передбачені Постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2017 року №3-1, для призначення пенсії ОСОБА_3 за заявою від 18 квітня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України не оскаржувалось в апеляційному порядку, відтак, рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині його оскарження, оскільки суд неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 234/10552/18 - скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в цій частині задовольнити позовні вимоги.

Визнати протиправною бездіяльність ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо не оформлення необхідних документів для призначення пенсії ОСОБА_3.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи, передбачені Постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2017 року №3-1, для призначення пенсії ОСОБА_3 за заявою від 18 квітня 2018 року.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 13 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова

Е.Г. Казначеєв