Справа № 826/16508/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 березня 2019 року 10:44 № 826/16508/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі представника позивача - Волошина О.І., представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві - Ферштей А.М., представника відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - Грищенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна"
доГоловного управління Державної казначейської служби України у м. Києві Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
третя особаДержавна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про стягнення коштів у розмірі 867 947,08 грн., -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 04 березня 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11, оф. 600, ) з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 11-А, ), третя особа Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (02094, м. Київ, бул. Верховної Ради, буд. 24-б, ) про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" пеню в розмірі 867 947,08 грн., нараховану на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за період з 26.04.2017 по 11.09.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з триваючим порушенням строків бюджетного відшкодування податку на додану вартість та відповідно до вимог пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України розмір додаткової нарахованої на суму бюджетної заборгованості пені за період з 26.04.2017 по 11.09.2018 складає 867 947,08 грн., що підлягає стягненню з бюджету на користь ТОВ «Аскоп-Україна».

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві заперечував проти позову, через канцелярію суду надав суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №39 «Про затвердження Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість» підставою для повернення податку на додану вартість органами казначейства є висновок та узагальнена інформація податкового органу, проте такі висновок та узагальнена інформація щодо проведення бюджетного відшкодування податку на додану вартість позивача до органів казначейства не надходили.

Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві заперечувала проти позову з підстав викладених в письмових запереченнях.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2018 року відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання.

В судовому засіданні 17 січня 2019 року представником Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві заявлено клопотання про залучення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у якості співвідповідача.

Суд протокольною ухвалою клопотання представника Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві задовольнив та залучив Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві у якості співвідповідача.

В судовому засіданні 04 березня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У судовому засіданні 04.03.2019 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2014 року ТОВ «Аскоп-Україна» подало до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податкову декларацію з ПДВ за червень 2014 року та додатки, сума бюджетного відшкодування ПДВ, задекларована на рахунок платника у банку, відображена у рядку 23.1 декларації, яку сформовано з урахуванням залишку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, нарахованої за попередні звітні (податкові) періоди, а саме травень 2014 року, складає 3 498 376,00 грн.

Разом з податковою декларацією позивач відповідно до вимог п.п. 200.7, 200.8 ст. 200 Податкового кодексу України подав заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та розрахунок суми бюджетного відшкодування.

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у період із 11.09.2014 по 24.09.2014 проведено перевірку позивача, за результатами якої 08 жовтня 2014 року складено акт № 6378/26-53-15-01/30579869 про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача правомірності бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за червень 2014 року, відповідно до висновків якого, позивачем завищено суму податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (розділ 19) у розмірі 191 559,00 грн. за травень 2014 року, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за червень 2014 року на суму 191 559,00 грн., чим порушено п.п. 198.1, 198.2 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки, 21 жовтня 2014 року Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 191 559,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 95 780,00 грн.

Судом встановлено, що щодо решти заявленої позивачем до бюджетного відшкодування суми ПДВ в розмірі 3 306 817 грн податковим органом не встановлено порушень.

Позивач в судовому порядку оскаржив вищезазначене податкове повідомлення-рішення та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 у справі № 826/16796/14 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2014 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 191 559,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства Україна обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №826/7141/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за червень 2014 року по податковій декларації № від 17.07.2014 року в розмірі 3 498 376 (три мільйони чотириста дев'яносто вісім тисяч триста сімдесят шість) гривень, встановлено наступне:

«Матеріалами справи підтверджується, що у судовому порядку скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2014 року на підставі якого ТОВ «Аскоп-Україна» відмовлено в бюджетному відшкодуванні по декларації з ПДВ за червень 2014 року та підтверджено право позивача на бюджетне відшкодування заявленої суми.

…Враховуючи той факт, що за наслідками подання ТОВ «Аскоп-Україна» заяви про відшкодування йому з бюджету суми податку на додану вартість в розмірі 3 498 376,00 грн. по податковій декларації № від 17.07.2014 року та податкової перевірки податковий орган порушень податкового законодавства не виявив, податкових повідомлень-рішень не приймав (крім податкового повідомлення-рішення № від 21.10.2014 року про зменшення суми відшкодування на 191 559,00 грн., яке визнано протиправним та скасоване судом), а тому відповідно до вимог п.200.12 ст.200 Податкового кодексу України заявлена до відшкодування сума податку на додану вартість набула статусу узгодженої. Відносно частини цієї суми заборгованості в розмірі 615 631,07 грн. суд вирішив спір і на виконання судового рішення податковий орган вніс її до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

…Судом встановлено, що залишок заборгованості в розмірі 2 882 744,93 грн. податковий орган відповідно вимог п. 56 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не виконав, заявлену ТОВ «Аскоп-Україна» до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість у вказаному розмірі до Тимчасового реєстру не вніс, що порушує право товариства на її отримання з бюджету через відповідний орган казначейства.

Суд вважає, що оскільки відповідачем вчасно не направлено висновок повернення бюджетного відшкодування відповідно до ПК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин), а також з 01.01.2017 відповідно до редакції ПК України 01.01.2017, не внесено в Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника, у зв'язку із чим вчинив триваюче правопорушення.»

Відтак, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2018 у справі № 826/7141/17 адміністративний позов ТОВ «Аскоп-Україна» задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за червень 2014 року по податковій декларації № від 17.07.2014 в розмірі 3 498 376 (три мільйони чотириста дев'яносто вісім тисяч триста сімдесят шість) гривень.

Вищевказане рішення виконано лише 11 вересня 2018 року.

Крім того, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 826/5644/17, стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь ТОВ «Аскоп-Україна» пеню в сумі 2 099 619 (два мільйони дев'яносто дев'ять тисяч шістсот дев'ятнадцять) грн. 87 коп. нараховану на суму заборгованості з відшкодування податку на додану вартість за період з 21.10.2014 по 25.04.2017.

Відповідно до підпункту 14.1.18 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних відносин) бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість встановлені статтею 200 Податкового кодексу України, а також Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2011 року № 39, у чинній редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 39).

Так, відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктами 200.10 та 200.11 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

У відповідності до пункту 200.12. статті 200 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Поряд з цим, пунктом 6 Порядку № 39 встановлено, що у разі коли за результатами проведення перевірок платника податку з урахуванням вимог статей 73 і 83 Податкового кодексу України підтверджено достовірність нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, орган державної податкової служби складає висновок про суми відшкодування податку на додану вартість (далі - висновок), в якому зазначає суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

При цьому згідно пункту 7 Порядку № 39 орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобов'язаний подати органові державної казначейської служби висновок протягом: трьох робочих днів після закінчення камеральної перевірки податкової декларації платника податку, який має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість, та протягом п'яти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 затверджено ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, який визначає механізм ведення Мінфіном інформаційного ресурсу Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - Реєстр) за формою згідно з додатком.

Відповідно до пунктів 3, 4 формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства. Орган ДФС вносить до Реєстру такі дані: найменування платника податку на додану вартість (далі - платник податку) та його індивідуальний податковий номер; дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі - податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі - уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання); дату надсилання платнику податку органом ДФС повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов'язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшену на суму податкового боргу; реквізити поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування; реквізити бюджетних рахунків для перерахування бюджетного відшкодування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; реквізити бюджетного рахунка, з якого здійснюється бюджетне відшкодування; дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов'язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дату поданої до органу ДФС заяви у разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування; дату складення та вручення платнику податку акта перевірки; дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС; дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується; дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження; суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Суд наголошує на тому, що заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за червень 2014 року по податковій декларації № від 17.07.2014 року в розмірі 3 498 376,00 грн. відшкодована позивачу лише 11 вересня 2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2018 у справі № 826/7141/17.

Згідно з пунктом 200.23 Податкового кодексу України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

На підставі аналізу зазначеної норми суд дійшов висновку, що несвоєчасне подання органом державної податкової служби до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість у визначений чинним законодавством строк, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Після спливу законодавчо визначеного строку для проведення зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок платника, відповідна сума відшкодування податку на додану вартість набуває статусу заборгованості, що є підставою для нарахування пені.

З огляду на викладене, а також враховуючи встановлені в ході розгляду даної справи обставини щодо неподання та несвоєчасного подання відповідачем висновків до органу Державного казначейства України із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню позивачу з бюджету, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03 червня 2014 року у справі №21-131а14.

Відповідачі проти розміру та розрахунку пені у сумі 867 947,08 грн. нараховану на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на за період з 26.04.2017 по 11.09.2018, яка розрахована позивачем у позовній заяві, заперечень не подавали.

У свою чергу суд знаходить розрахунки пені такими, що відповідають положенням пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

В свою чергу, відсутність у Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011р. № 39, прописаного механізму бюджетного відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення не є достатнім підґрунтям для висновку про відсутність даного способу захисту у національній правовій системі взагалі. До того ж, цей Порядок визначає механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість та не регулює питання погашення простроченої заборгованості з відшкодування ПДВ.

Частиною першою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу частини четвертої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд зазначає, що суми податку, не відшкодовані або несвоєчасно відшкодовані платникам, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, а отже пеня, яка нараховується на такі суми підлягає стягненню саме з Державного бюджету України, а не з податкового органу, а тому з метою повного і ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне стягнути вищевказані суми пені саме з Державного бюджету України.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору, суд зазначає, що оскільки з боку Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві судом не виявлено протиправних дій або бездіяльності, які порушили права позивача, суд прийшов до висновку про стягнення судових витрати на користь позивача тільки з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 77, 139, 143, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11, оф. 600, ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" пеню в розмірі 867 947,08 грн., нараховану на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за період з 26.04.2017 по 11.09.2018.

3. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11, оф. 600, ) судові витрати у розмірі 13 019,21 грн. (тринадцять тисяч дев'ятнадцять гривень 21 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 березня 2019 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа