Справа № 161/1639/19
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2387/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р.В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2019 року в справі № 161/1639/19 (головуючий суддя - Філюк Т. М., м. Луцьк) за позовом Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 про продовження строку затримання іноземця, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 про продовження строку затримання.

Позивач просив продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 на шість місяців з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, а саме до 05 серпня 2019 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2019 року позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України, с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області, терміном на 6 (шість) місяців, а саме до 01 серпня 2019 року.

Рішення суду першої інстанції оскаржив громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач не вживав усіх передбачених законодавством заходів щодо ідентифікації іноземця. Зокрема, позивач не звертався з метою отримання документів для депортації відповідача до Почесного Консульства Народної Республіки Бангладеш у м. Київ та до Посольства Республіки Бангладеш (м. Москва, Росія), яке вказане на сайті МЗС України. Листування з Посольством України у Республіці Польща не свідчить про вжиття позивачем усіх передбачених законом заходів щодо ідентифікації ОСОБА_4. Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 необхідно продовжити з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2018 року.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує таке.

Встановлено, що відповідно до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07 листопада 2018 року №Т/81-9689 вищевказаним іноземцем, після неодноразових співбесід, в період з 12 листопада 2018 року по 17 листопада 2018 року було відпрацьовано анкету іноземця та проведено дактилоскопіювання відбитків пальців для проведення ідентифікації. В подальшому заповнені документи Адміністрацією державної прикордонної служби було направлено в Департамент консульської служби МЗС України.

28 січня 2019 року на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України за № 6137/КВ/078-412-19 від 21 січня 2019 року надійшов лист з Посольства України в Республіці Польща, в якому зазначено, що 03 січня 2019 року консульським відділом Посольства України в Республіці Польща було надіслано офіційну ноту до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща з метою ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш, зі слів, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час подання даного адміністративного позову у відповідача відсутній паспортний документ, обов'язкова наявність якого визначена статтею 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

В матеріалах справи наявні лист Луцького прикордонного загону Північного регіонального Управління Прикордонної служби України від 06 серпня 2018 року до Начальника Департаменту консульського відділу забезпечення захисту юридичних та фізичних осіб КУ МЗС України ( а.с.6), лист-відповідь Консульського відділу Посольства України в Республіці Польща від 21 січня 2019 року про те, що 03 січня 2019 року консульським відділом Посольства України в Республіці Польща було надіслано офіційну ноту до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща з метою ідентифікації громадян Народної Республіки Бангладеш, в тому числі відповідача у справі (а.с.7), а також лист Надзвичайному і Повноважному Послу України в Турецькій Республіці щодо ідентифікації громадян Республіки Бангладеш, в тому числі відповідача.

Відтак, позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, що підтверджується листуванням з консульськими органами та посольствами, однак відповідна інформація щодо особи відповідача на момент звернення до суду з даним позовом не одержана.

Оскільки позивачем вживалися заходи для ідентифікації відповідача з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення та з огляду на наявність умов, передбачених частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд приходить до переконання про наявність належних правових підстав для продовження строку затримання відповідача.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями ст. 289, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2019 року в справі № 161/1639/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.