Справа № 0870/35/12
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2012-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2012 року 11:55 Справа № 0870/35/12

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

при секретарі судового засідання - Лемешко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою:Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області, м. Бердянськ Запорізької області

до:Бердянської міської ради Запорізької області, м. Бердянськ Запорізької області

3-і особи:ОСОБА_1, м. Бердянськ

ОСОБА_2, м. Бердянськ

ОСОБА_3, м. Маріуполь

про:скасування пунктів рішення,

за участю:

від позивача:не з'явився

від відповідача:Божков А.І., довіреність № 01-0269/40 від 13.01.2012

від 3-х осіб:ОСОБА_1., паспорт НОМЕР_1 від 30.01.1996

ОСОБА_2., паспорт НОМЕР_2 від 15.05.1997

не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Бердянський міжрайонний прокурор Запорізької області звернувся із адміністративним позовом до Бердянської міської ради Запорізької області, в якому позивач просить суд скасувати пункти 1.25, 1.26, 1.27 рішення сесії Бердянської міської ради № 40 від 07.07.2011 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

В обґрунтування позову посилається на те, що Бердянською міжрайонною прокуратурою проведено перевірку за зверненням голови Громадської організації «Бердянський міський комітет по запобіганню та протидії корупції» Невзорової О.В. щодо порушення вимог земельного законодавства при відведенні громадянам ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3. земельних ділянок по АДРЕСА_1. Вказує, що перевіркою встановлено, що в порушення вимог земельного законодавства, рішенням Бердянської міської ради від 07.07.2011 № 40 надано вищевказаним громадянам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування об'єкту дорожнього господарства. Зазначає, що оскаржуване рішення порушує вимоги Законів України «Про транспорт», «Про автомобільні дороги» та ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України. Стверджує, що в даному випадку дозвіл на відведення земельних ділянок із земель транспорту надано фізичним особам, які не здійснюють діяльність, пов'язану із виконанням завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту.

Представник прокуратури в судове засідання не з'явився. Клопотанням від 05.03.2012 (вх. № 9674), що надійшло факсимільним зв'язком, просить суд розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях від 05.03.2012 вх. № 9671 посилається на те, що згідно п. 12 ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу). Згідно поданих гр. ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3. заяв до Бердянської міської ради, передбачалось будівництво ними саме об'єктів дорожнього господарства, а тому вирішення питання про надання земельних ділянок в оренду відбувалось в порядку, визначеному ст. 123 ЗК України, а не шляхом проведення земельних торгів. Вказує, що земельні ділянки, відносно яких надано дозвіл щодо їх відведення під будівництво громадянами об'єктів дорожнього господарства, знаходяться в рекреаційній зоні. До вказаної зони входять території, на яких за містобудівною документацією розміщуються рекреаційні установи, оздоровчі заклади та пов'язані з цією функцією об'єкти. Таким чином, будівництво та обслуговування об'єктів дорожнього господарства на вказаних земельних ділянках не суперечить чинному Генеральному плану м. Бердянська. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення з підстав викладених вище.

ОСОБА_1. та ОСОБА_2. в судовому засіданні проти позову також заперечили, вважають, що при прийнятті рішення Бердянська міська рада діяла у межах та у спосіб, визначений чинним законодавством. Просять у задоволенні позову відмовити повністю.

ОСОБА_3. в судове засідання не з'явився, клопотанням від 05.03.2012 вх. № 9672 просить суд розглянути справу за його відсутності.

Враховуючи викладене, суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності представника позивача та третьої особи.

В судовому засіданні 05.03.2012 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Заявами від 14.02.2011 та 01.03.2011 гр. ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3. звернулись до міського голови м. Бердянська із проханням передати в оренду земельні ділянки, розташовані в АДРЕСА_1 в районі автобусної зупинки «Наметове містечко» для будівництва, обслуговування та благоустрою об'єкту дорожнього господарства.

07 липня 2011 року рішенням дванадцятої сесії V скликання Бердянської міської ради надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3. земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування об'єктів дорожнього господарства.

04 серпня 2011 до Бердянської міжрайонної прокуратури надійшло звернення громадської організації Бердянського міського комітету по запобіганню та протидії корупції, за яким проведено перевірку.

За результатами прокурорської перевірки 16.09.2011 Бердянською міжрайонною прокуратурою внесено до Бердянської міської ради протест за № 15/517 про скасування пунктів 1.25, 1.26, 1.27 рішення сесії Бердянської міської ради № 40 від 07.07.2011.

Листом заступника міського голови Матвєєва С.В. від 30.09.2011 за вих. № 05-5457/37 міжрайонну прокуратуру повідомлено, що протест прокурора за вих. № 15/517 від 16.09.2011 буде розглянуто на черговій сесії Бердянської міської ради.

Однак, листом від 13.11.2011 за вих. № 05-7074/37 заступник міського голови Матвєєв С.В. повідомив Бердянську міжрайонну прокуратуру про те, що протест прокурора розглядався на сесії Бердянської міськради, яка відбулась 24.11.2011, проте рішення щодо протесту не прийнято.

Посилаючись на те, що Бердянська міська рада ухиляється від прийняття рішення щодо протесту, Бердянський міжрайонний прокурор звернувся до суду із вимогою скасувати пункти 1.25, 1.26, 1.27 рішення сесії Бердянської міської ради № 40 від 07.07.2011 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до абз. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання з приводу регулювання земельних відносин віднесене до компетенції відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі

рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору

оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу).

Частиною 3 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Статтею 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Тобто, вказана норма передбачає вичерпний перелік обставин, за яких орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування може відмовити у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме - невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Прокурор у протесті та у позовній заяві посилається на те, що оскаржуваними пунктами рішення дозвіл на відведення земельних ділянок (землі транспорту) надано фізичним особам, які не здійснюють діяльність пов'язану із виконанням завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту.

Отже, прокурором не наведено та не обґрунтовано, що земельні ділянки, відносно яких гр. ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3. надано дозволи на розроблення проекту землеустрою, за своїм місцем розташування не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правовим актам, а також генеральним планам населених пунктів, іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектам землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку. Зауваження щодо цього прокурором ані в протесті, ані в позові не висуваються.

Більш того, самим прокурором надано суду копію рішення постійної комісії з питань архітектури, містобудування та регулювання земельних відносин Бердянської міської ради від 18.02.2011 вих. № 5-2-1, в якому за результатами розгляду заяв гр. ОСОБА_1. та ОСОБА_2. комісія заперечень не мала та рекомендувала управлінню земельних відносин розглянути заяви згідно вимог чинного законодавства.

Оскільки обставини невідповідності місця розташування земельних ділянок не виявлені під час прокурорської перевірки та не встановлені судом під час розгляду справи, то суд вважає, що керуючись вимогами ст. 19 Конституції України, відповідач не мав права відмовити третім особам у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з інших підстав.

Посилання прокуратури на положення ст. 67 ЗК України, ст. ст. 11, 31 Закону України «Про транспорт» суд вважає безпідставним, оскільки прокурором не доведено та не підтверджено відповідними доказами, що земельні ділянки, відносно яких оскаржуваними пунктами рішення надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо їх відведення, є землями транспорту. Слід зауважити, що прокурор в обґрунтування заявлених позовних вимог фактично надав лише лист Головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 09.09.2011 № 08-02-12/4564, в якому надана оцінка оскаржуваним пунктам рішення відповідача без посилання на відповідні документи та докази (витяги з земельного кадастру, документів щодо визначення правового статусу спірних земельних ділянок тощо).

Натомість у матеріалах справи міститься лист відділу земельних відносин Управління архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 08.02.2012 № 44-12 в якому зазначено, що земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 знаходяться в рекреаційно-оздоровчій та рекреаційній зоні. До зони входять території, на яких за містобудівною документаціє розміщуються рекреаційні установи, оздоровчі заклади та пов'язані з цією функцією об'єкти. З огляду на це, будівництво та обслуговування об'єктів дорожнього господарства не суперечить Генеральному плану м. Бердянська, затвердженому рішенням шістдесят восьмої сесії V скликання Бердянської міської ради від 25.06.2009 № 8.

З огляду на це не ґрунтуються на Законі і висновки прокурора про невідповідність суб'єктів землекористування, яким можуть бути передані вказані землі.

Крім того суд зауважує, що прокурором безпідставно зроблено висновок про те, що на спірних земельних ділянках будуть розміщені саме об'єкти дорожнього сервісу, з огляду на таке.

По-перше, вказане суперечать технічній документації (схема використання земельної ділянки), долученій до матеріалів справи, в якій визначено запроектоване будівництво саме об'єкту дорожнього господарства (майданчику відпочинку, видові, короткочасні зупинки);

По-друге, відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» об'єктами дорожнього сервісу визнаються спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об'єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу.

Тобто, крім того, що це можуть бути майданчики для стоянки транспорту та відпочинку, видові майданчики обов'язковою умовою є їх розміщення на землях дорожнього господарства, тобто землях транспорту, що як зазначалось вище прокурором не доведено та не підтверджено відповідними документами і суперечить наявним у справі доказам.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Бердянським міжрайонним прокурором Запорізької області не доведено протиправність п. п. 1.25, 1.26, 1.27 рішення сесії Бердянської міської ради № 40 від 07.07.2011 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Долученими до справи доказами підтверджується, що при прийняті оскаржуваних пунктів рішення відповідач діяв законно, у межах та у спосіб визначений законодавством, а тому підстави для їх скасування у суду відсутні.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області до Бердянської міської ради Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування пунктів рішення, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко