Справа № 2040/7999/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Рубан В.В.

19 березня 2019 р. Справа № 2040/7999/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Присяжнюк О.В. , Бенедик А.П. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:
24.09.2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог /а.с. 20-22/, просить:

- визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (подалі ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), які полягають у зменшенні розміру його пенсії з надбавками за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі, який обчислено з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою.

Також, позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання пенсійний орган подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання рішення законної сили, звіт про його виконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що проходив військову службу у Збройних Силах України та виключена зі списків особового складу частини 20.12.2017 року. З 21.12.2017 року ГУ ПФУ у Харківській області йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (подалі - Закон № 2262-ХІІ). На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» відповідач здійснив перерахунок розміру пенсії позивачу з 01.01.2018 року на підставі довідки Харківського обласного військового комісаріату від 16.03.2018 року № ФХ 124856 про розмір грошового забезпечення. Відповідно до зазначеного перерахунку підсумок пенсії з надбавками складає 7786,00 грн., але ГУ ПФУ у Харківській області виплачує йому тільки частину основного розміру пенсії щомісяця 7034,33 грн. з 01.01.2018 року. Позивач вважає зазначені дії пенсійного органу протиправними.

З посиланням на ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, п. 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393» (подалі - Порядок № 45), постанову Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (подалі - постанова КМУ № 704), постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (подалі постанова КМУ № 103) позивач зазначає, що збільшення грошового забезпечення військовослужбовців є безумовною підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього військовослужбовця на підставі постанови КМУ № 704.

Позивач вважає, що в силу приписів ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, п. 4 Порядку № 45, він отримав право на перерахунок пенсії у січні 2018. При цьому Кабінет Міністрів України уповноважений визначати порядок проведення такого перерахунку, що й було реалізовано ним шляхом прийняття Порядку № 45.

Позивач вказує, що п.п. 1,2 постанови КМУ № 103 врегульовані строки виплати пенсій, а не порядок проведення перерахунку. Крім того, вказаними пунктами урядового акту фактично зменшено розмір доплат до пенсій за результатами перерахунку у 2018 та 2019 роках.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, тобто частини пенсії особи, а також розмірів такої доплати не охоплюються поняттям «порядок проведення перерахунку пенсії».

На думку позивача, право на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2018 року, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом № 2262-ХІІ, отже підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності», і що відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати «майном» у значенні цього положення. З урахуванням тієї обставини, що позивач отримав право на вказані суми виплат, яке до прийняття постанови КМУ від 21.02.2018 року № 103 передбачалось Законом № 2262-ХІІ, невиплата цих сум є втручанням у право на мирне володіння майном.

Також, посилаючись на рішення ЄСПЛ по справі «Сук проти України» від 10.03.2011 року (заява № 10972/05), позивач вказує, що вона мала «законні сподівання» отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку її розміру, отже, обмеження щодо строків та розмірів виплати сум доплати до пенсії за 2018-2019 роки, передбачені постановою КМУ № 103, не можуть бути застосовані.

У відзиві на позов відповідач, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що з 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ та постанови КМУ № 103, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 01.03.2018 року відповідно до постанови КМУ № 704 на підставі довідки, виданої Харківським обласним військовим комісаріатом 16.03.2018 року за № ФХ 124856.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017 року, частину 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено у новій редакції, у зв`язку з чим, починаючи з 01.01.2017 року законодавцем змінено правові підстави перерахунку пенсії військовослужбовцям та віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України визначати умови, порядок проведення перерахунку пенсії та встановлювати розміри проведених виплат.

Урядовим рішенням передбачено набрання чинності з 01.03.2018 року постанови КМУ № 704 та визначено порядок перерахунку і виплати пенсій, що призначені згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Зокрема, постановою КМУ № 103 передбачено, що військовослужбовцям та деяким іншим особам перерахунок пенсій здійснюватиметься із урахуванням трьох складових оновленого грошового забезпечення, визначеного на 01.03.2018 року - окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. Виплата перерахованих пенсій здійснюватиметься поетапно починаючи з 01.01.2018 року у таких розмірах: з 01.01.2018 року - 50 відсотків; з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків; з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Органи Пенсійного фонду здійснюватимуть перерахунок пенсій на підставі довідок про складові оновленого грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, які будуть видані відповідними міністерствами та відомствами.

Таким чином, зі зміною правового регулювання підстав проведення перерахунку пенсії Кабінету Міністрів України делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Постановою № 103 змінено механізм реалізації прав військовослужбовців на перерахунок пенсії, зокрема, здійснено поетапне підвищення пенсій протягом трьох років через неможливість повного фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Разом із тим, зміна механізму реалізації прав таких осіб не призвела до зменшення рівня соціального забезпечення та до зменшення розміру пенсійних виплат. Розмір пенсії позивача після проведеного перерахунку збільшився.

За таких обставин, відповідач вважає безпідставними посилання позивача на погіршення умов його пенсійного забезпечення, оскільки відповідачем не вчинено дій, спрямованих на зменшення його розміру пенсії у порівнянні з попереднім розміром.

Крім цього, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 та від 26.12.2011 року № 1-42/2011, Загальну декларацію прав людини 1948 року, рішення ЄСПЛ від 09.10. 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії», від 12.10.2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» та від 03.06.2014 року у справі «Великода проти України», відповідач зазначає, що дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у перерахунку та виплаті пенсії позивачу відповідно до постанови КМУ № 103, не становили втручання у право позивача на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Посилаючись на висновки Харківського апеляційного адміністративного суду у постанові від 23.07.2018 року у справі № 820/3045/18, від 26.07.2018 року у справі № 820/4033/18, від 15.08.2018 року у справі № 820/4386/18 вважає, що суд не має підстав задовольняти позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання дій пенсійного органу протиправними та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати пенсію у розмірі, який обчислено з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії.

З урахуванням тієї обставини, що позивачем не наведено аргументованих доводів та не надано доказів того, що рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись, вимога позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового не підлягає задоволенню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року (рішення ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження), з урахуванням ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року про виправлення описки, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений наступним чином:

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії з надбавками, ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року.

Відповідач ГУ ПФУ в Харківській області зобов`язаний виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі, якій обчислено з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, здійснивши виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року, з урахуванням раніше здійснених виплат, однією сумою.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Висновок суду вмотивований тим, що збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, є безумовною підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього військовослужбовця на підставі постанови КМУ № 704. Отже, в силу приписів ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, п. 4 Порядку № 45, позивач отримав право на перерахунок пенсії, який проведено відповідачем з січня 2018 року. При цьому Кабінет Міністрів України уповноважений визначати порядок проведення такого перерахунку, що й було реалізовано ним шляхом прийняття Порядку № 45.

Судом зазначено, що п.п. 1, 2 постанови КМУ № 103 врегульовані строки виплати пенсій, а не порядок проведення перерахунку. Крім того, вказаними пунктами постанови КМУ фактично зменшено розмір доплат до пенсій за результатами перерахунку у 2018 та 2019 роках.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції визначився, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2018 року, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом № 2262-ХІІ, отже підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності», і що відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати «майном» у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат.

Оскільки перерахунок пенсії позивачеві на час звернення суду вже здійснено відповідачем, а спірні правовідносини стосуються лише строків виплати перерахованої пенсії, суд зазначив, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачеві пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 01.01.2018 року, при чому, такі дії, з метою достатності захисту вказаного права, відповідач має здійснити шляхом виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою, оскільки вказане є дотриманням судом гарантії, що спір між сторонами остаточно вирішений.

Прохання позивача в частині зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення не є позовною вимогою і обов`язком суду, враховуючи положення ст. 382 КАС України.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Харківській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Аргументи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, за своїм змістом аналогічні аргументам, наведеним відповідачем у відзиві на адміністративний позов.

Позивачем ОСОБА_1 в апеляційному порядку судове рішення не оскаржено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Харківській області такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за вислугу років, яка призначена йому відповідно до Закону № 2262-ХІІ у розмірі 70 % грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», що набрала чинності 18.03.2018 року, змінена структура грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема, збільшений посадовий оклад і зменшені кількості та розміри надбавок та премій.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, Порядку № 45 на адресу пенсійного органу надійшла довідка про розмір грошового забезпечення позивача ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсії /№ ФХ 124856 від 16.03.2018 року, а.с. 11, зворот а.с. 38/.

На підставі цієї довідки ГУ ПФУ в Харківській області здійснено перерахунок пенсії позивача, в результаті якого розмір пенсії збільшився з 6.282,65 грн до 7.786,00 грн /а.с. 12, 38/.

Із розрахунку ГУ ПФУ в Харківській області вбачається, що при обчислені розміру пенсії позивача враховані наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад 4.930,00 грн., оклад за військовим званням 1.410,00 грн., надбавка за вислугу років (50 %) 3.170,00 грн., всього 9.510,00 грн., (9.510,00 грн х 70 % = 6.657,00 грн).

21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Пунктом 1 якої наказано перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 01.03.2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року N 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

А пунктом 2 визначено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року у таких розмірах:

з 01.01.2018 року - 50 відсотків;

з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків;

з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Виконуючи урядове рішення, ГУ ПФУ в Харківській області з 01.01.2018 року до виплат ОСОБА_1 визначив суму 7.034,33 грн, з яких: 6.282,65 грн сума пенсії до підвищення, + 751,68 грн 50% від суми, на яку була підвищена пенсія після проведеного перерахунку (7.786,00 6.282,65 : 2).

Не погоджуючись з висновком суду про часткову обґрунтованість вимог ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ст. 10 Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набрав чинності 01.01.2017 року, частину четверту статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено в такій редакції:

«Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій».

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Таким чином, починаючи з 01.01.2017 року Кабінет Міністрів України має повноваження визначати умови, порядок проведення перерахунку пенсій, призначених на умовах Закону № 2262-ХІІ та встановлювати розміри виплат.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначені положення Закону № 1774-VIII такими, що не відповідають положенням Конституції України (неконституційними) не визнавались.

З приводу посилання позивача на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови КМУ № 103, яке набрало законної сили 06.03.2019 року, колегія суддів зазначає, що на час вчинення відповідачем оскаржуваних дій та на момент звернення позивача до суду, означений урядовий акт у встановленому законом порядку таким, що суперечить Конституції України або вимогам закону не визнавався та не скасовувався, відтак, є таким, що підлягає обов`язковому застосуванню в межах спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в силу приписів ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, а не з моменту прийняття відповідного нормативно-правового акту.

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Таким чином, рішення у справі № 826/3858/18 за певних обставин може вплинути на права позивача ОСОБА_1 лише з дати набрання ним законної сили (06.03.2019 року).

При цьому, колегія суддів зауважує, що порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені законодавцем за умов іншого законодавчого регулювання.

Також, колегія суддів не погоджується із аргументами позивача з того приводу, що невиплата вказаних сум є втручанням у його право на мирне володіння майном та, що він мав «законні сподівання» отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку попереднього розміру пенсії.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у остаточному рішенні від 26.09.2014 року у Справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та 71378/10) зазначив, що Суд встановив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном (п. 34 Рішення).

Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І) (п. 35 Рішення).

Перш за все слід відмітити, що у цих справах сама суть права заявників на пенсійне забезпечення не ставиться під сумнів. Що стосується конкретного розміру пенсійних виплат, Суд не погоджується з тим, що вимоги заявників стосовно отримання надбавки до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії становили «законне сподівання» у значенні практики Суду з цього питання. Зокрема, такі вимоги не мали достатнього підґрунтя у національному законодавстві. Також немає жодних доказів усталеної практики національних судів на підтримку скарг заявників. Хоча стан національного законодавства у цій сфері був незадовільним, як про це наголошувалося у рішеннях Конституційного Суду України за 2007 та 2008 роки, національні суди розглядали скарги кожного заявника та наводили підстави для своїх рішень, що не могли вважатися свавільними або необґрунтованими (див, a contrario, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та № 37943/06) (п. 36 Рішення).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача, у якості обґрунтування своїх вимог, на остаточне Рішення Європейського суду з прав людини від 10.06.2011 року у справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05), оскільки у п. 23 цього Рішення Європейським судом зазначено, що Суд вважає, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

За таких обставин, колегія суддів зазначає про правомірність дій відповідача при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 в частині виплати пенсії з 50 % обмеженням підвищення.

З приводу доводів позивача стосовно того, що визначений постановою КМУ № 103 порядок перерахунку пенсій суперечить меті та спрямованості Закону № 2262-ХІІ, а також погіршує становище позивача в частині строків виплати пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Аррас та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою «Великоди Валентини Ніканорівни проти України» № 43331/12 від 03.06.2014 року Суд підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 117 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до цього Рішення, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

У іншому рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 року № 20-рп/2011).

В межах розгляду цієї справи судом установлено, що розмір пенсії позивача до перерахунку становив 6.282,65 грн. та після проведеного перерахунку підвищився на 751,68 грн. (50 % від 1.503,35 грн.).

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на погіршення умов його пенсійного забезпечення, оскільки відповідачем не вчинено дій, спрямованих на зменшення його розміру пенсії у порівнянні з попереднім розміром.

Щодо доводів позивача про те, що постановою КМУ № 103 позивача поставлено у нерівні умови в порівнянні з військовослужбовцями, яким призначено пенсію після 01.03.2018 року, колегія суддів зазначає, що механізми призначення та перерахунку пенсії є різними за своєю правовою природою процедурами, відтак порівнювати розміри пенсії після призначення та перерахунку пенсії не є доцільним.

Також колегія суддів не приймає посилання позивача на те, що постанова КМУ № 103, що набрала чинності 21.02.2018 року, не може бути застосована до спірних правовідносини, які виникли до набрання нею законної сили, оскільки постанова КМУ № 704, на підставі якої у позивача виникло право на перерахунок пенсії, набрала чинності пізніше 01.03.2018 року.

Так, колегія суддів зазначає, що стаття 63 Закону N 2262-XII визначає як обов`язкову підставу для здійснення перерахунку пенсії - підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Ця норма також делегує Кабінету Міністрів України визначення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсії за цим Законом.

Кабінет Міністрів України у Порядку N 45 визначив, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права.

У зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови N 704, якою з 01.03.2018 року змінено грошове забезпечення, зокрема, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у позивача виникло право на перерахунок призначеної пенсії.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону N 2262-XII умови, порядок та розміри вказаного перерахунку визначені Постановою КМУ N 103, якою постановлено здійснити перерахунок призначених до 01.03.2018 року на підставі вказаного Закону пенсій з 01.01.2018 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України).

Аналізуючи наведене в його сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача ОСОБА_1 (в тій частині, яка задоволена судом) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки судом першої інстанції зазначеним вище обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області та скасовує судове рішення в частині, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії позивача з надбавками за рахунок виплати лише 50 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, та зобов`язання пенсійний орган виплачувати їй пенсію у розмірі, який обчислено з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року, з урахуванням проведених платежів, однією сумою, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї частини вимог позивача.

З урахуванням тієї обставини, що позивачу ОСОБА_1 фактично відмовлено у задоволенні його позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень статті 382 КАС України.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити.

Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року в частині, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року з 01 січня 2018 року, та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі, який обчислено з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року з 01 січня 2018 року, здійснивши виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше здійснених виплат, однією сумою, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк А.П. Бенедик