Справа № 1240/2481/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №1240/2481/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів Міронової Г.М., Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника відповідача Горбачова С.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 р. (повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2018 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 1240/2481/18 (головуючий І інстанції суддя К.Є. Петросян) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Луганській області, Луганської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Луганській області, Луганської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, в якому, з урахуванням уточнень, просила про визнання протиправним бездіяння Північного відділення Луганської ОДПІ Головного управління ДФС в Луганській області щодо невизнання безнадійними і не виконання дій по списанню нарахованих їй недоїмки з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців в сумі 6620, 71 грн., штрафної санкції у сумі 3012, 47 грн., недоїмки з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 6908, 99 грн., штрафної санкції 9425, 70 грн.; зобов'язати Північне відділення Луганської ОДПІ Головного управління ДФС в Луганській області списати нараховані їй недоїмку з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців в сумі 6620, 71 грн., штрафної санкції у сумі 3012, 47 грн., недоїмки з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 6908, 99 грн., штрафної санкції 9425, 70 грн.; вирішити питання судових витрат (а.с. 4-9, 28-33).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 132-134).

Позивач з таким судовим рішенням не погодилась, звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 140-148).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець в Україні, узята на облік як платник податків 17.04.2012 року у Краснодонській ОДПІ. З дати реєстрації по серпень 2014 року позивач працювала та сплачувала усі податки та внески відповідно до норм чинного законодавства. З квітня 2014 року розпочалась антитерористична операція, через зазначені причини позивач не мала змоги продовжувати свою підприємницьку діяльність та сплачувати податки та внески.

З квітня 2016 року вона продовжила свою підприємницьку діяльність у м. Лисичанськ.

Стосовно податків та внесків за період з серпня 2014 року по квітень 2016 року, то позивач отримала сертифікати про форс-мажорні обставини № 6231 від 19.04.2016 та № 6845 від 07.10.2016 року. Таким чином, відповідно до сертифікатів було визнано зобов'язання позивача зі сплати єдиного податку та ЄСВ такими, що неможливі для виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Позивач до судового засідання не прибула, про розгляд справи була повідомлена належним чином (а.с. 236).

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця, код НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1 (а.с.34-36, 38).

Позивач є платником єдиного внеску відповідно до свідоцтва №018236 (а.с.37).

Згідно довідки від 16.02.2016 № 924020101 позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.38).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач перебуває на обліку в Луганській ОДПІ (Краснодонське відділення), 398922287.

Листом від 30.05.2018 № ФОП/193/12-36 на заяву позивача від 18.05.2018 року про списання нарахованих до сплати сум єдиного податку, ЄСВ за період з серпня 2014 року по березень 2016 року, штрафних санкцій північне відділення Луганської об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області повідомило про відсутність підстав та повноважень для визнання заборгованості ФОП ОСОБА_3 зі сплати єдиного податку та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування безнадійною та прийняття рішення про списання.

З даного листа відповідача вбачається, що станом на 29.05.2018 в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_2 обліковується недоїмка по коду платежу - 71040000 - єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців у сумі 6620,71 грн. та додатково нарахована штрафна санкція у сумі 3012,47 грн.; по коду платежу 18050400 - єдиний податок з фізичних осіб у сумі 6908,99 грн. та додатково нарахована штрафна санкція в сумі 9425,70 грн. (а.с.15).

Крім того, заявою від 17.10.2018 позивач звернулась до ГУ ДФС у Луганській області щодо визнання безнадійним та списання нарахованих ФОП ОСОБА_2 сум єдиного податку, єдиного соціального внеску та штрафних санкцій (а.с.98-102).

Листом від 08.11.2018 №2038/12-32-55-07 ГУ ДФС у Луганській області повідомило ФОП ОСОБА_2 про відсутність особливих умов щодо зобов'язань платників єдиного внеску та єдиного податку, які перебувають або перебували у контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилась антитерористична операція.

Одночасно, з даного листа ГУ ДФС у Луганській області вбачається, що за даними ІТС «податковий блок» станом на 26.102018 за ФОП ОСОБА_2 обліковується податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 7199,65 грн., який був нарахований у період з лютого по жовтень 2018 року; а також заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 7435,07 грн., яка була нарахована у період з листопада 2017 по жовтень 2018 року (а.с.103-105).

Вважаючи протиправною бездіяльність Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області щодо невизнання безнадійними і невиконання дій зі списання нарахованої ФОП ОСОБА_2 недоїмки з єдиного внеску для фізичних осіб підприємців в сумі 6620,71 грн. і штрафної санкції - 3012,47 грн., а також недоїмки з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 6908,99 грн. та штрафної санкції - 9425,70 грн., позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог та вважає за необхідне зазначити про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 передбачено, що страхувальники - роботодавці та інші особи відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 ст. 2 Закону № 2464 передбачено, що виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

За унормуванням п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як вбачається з положень ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Стаття 25 Закону № 2464-VІ регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першою цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Нормою ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 окреслено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Пунктом 2 ч. 11 цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції Закону до 01 січня 2015 року - 10 відсотків).

Пункт 295.1 статті 295 Податкового кодексу України встановлює, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Станом на дату прийняття спірного рішення податкового органу (29 січня 2018 року) антитерористична операція, розпочата відповідно до вказаного вище Указу Президента України, не припинена.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1669-VІІ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", який набув чинності 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669).

Вказаним Законом № 1669, зокрема, внесено зміни до Закону № 2464 та доповнено його розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" пунктом 9-3 наступного змісту: платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Унормування вищенаведеної статті згідно до Закону України «Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» № 219-VIII від 02 березня 2015 року відбулося зі зміною нумерації п. 9-3 на п. 9-4.

Зазначена норма проіснувала з 15 жовтня 2014 року до 01 січня 2016 року, внаслідок її виключення згідно із Законом України від 05 вересня 2016 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», але в повній мірі збереглася в Законі № 2464.

Cуд апеляційної інстанції зазначає, що пункт 9.4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2464 (після внесення змін до Закону № 1669-VII Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8) продовжує свою дію в часі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції відзначає, що Закон № 1669 не скасовує обов'язків платника податків, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що для застосування положень Законів № 1669 та № 2464 необхідно дотримуватися двох чинників одночасно: періоду дії законів та території, визначеної переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Щодо періоду, то Закон № 1669 продовжує свою дію в часі, оскільки Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/201, виданий 14 квітня 2014 року, а Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України не видавався.

Щодо визначення території, на якій проводиться антитерористична операція, суд враховує наступне.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669 передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Краснодон Луганської області.

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Кабінет Міністрів України 02 грудня 2015 року розпорядженням № 1275-р затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (далі - Перелік), і пунктом 3 вказаного розпорядження визнав такими, що втратили чинність, розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та від 05 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р до зазначених населених пунктів належить м. Краснодон Луганської області.

Суд апеляційної інстанції вважає, що положення Закону № 1669 є нормами прямої дії і передбачають для платників єдиного внеску звільнення від виконання своїх обов'язків на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

З огляду на дію абзацу третього пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Отже, позивач звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

Разом з тим, з позовних вимог вбачається, що позивач просить списати як безнадійні нараховані їй недоїмку з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців в сумі 6620, 71 грн., штрафної санкції у сумі 3012, 47 грн., недоїмки з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 6908, 99 грн., штрафної санкції 9425, 70 грн.

Відповідно до п. 101.1 ст. 101 Податкового кодексу України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Підпунктом 101.2.4 п. 101.2. ст. 101 Податкового кодексу України встановлено, що під терміном "безнадійний" розуміється, в тому числі, податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

За приписами п.101.5 ст.101 Податкового кодексу України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин).

Відповідно до статті 101 глави 9 розділу II Податкового кодексу України розроблено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 577.

Згідно до п. 2.1 цього Порядку під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти, зокрема, податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Такий факт непереборної сили підтверджується Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Підпунктом 4.1 розділу ІV Порядку списання безнадійного податкового боргу платника податків передбачено, що у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню. До заяви обов'язково додаються документи, зазначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.

Підпунктом 4.2 розділу ІV Порядку списання безнадійного податкового боргу платника податків встановлено, що за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.

Додатком № 1 до вищезазначеного Порядку встановлена форма Рішення про списання безнадійного податкового боргу. Інших форм у вигляді Рішення зазначеним Порядком не передбачено.

Так, відповідно до розділу 2 Переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1235 Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин), обставинами, що є підставою для відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу заявника є обставини непереборної сили, дія яких може бути викликана винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту, замерзання моря, закриття морських проток, які трапляються на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, інше стихійне лихо тощо) або непередбаченими ситуаціями, що відбуваються незалежно від волі і бажання заявника (війна, блокада, страйк, аварія).

Доказами, що підтверджують факт настання (існування) зазначених обставин, є, зокрема, висновок Торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Згідно статті 10 Закону № 1669-VІІ, протягом терміну дії цього закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Зі змісту частин 1-3 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1669-VІІ, вбачається, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

Дія цього Закону поширювалась на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Вищезазначеним Законом Закон України "Про торгово-промислові палати в Україні" доповнений статтею 14-1, відповідно до якого Торгово-промисловій палаті України надано право засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікати про такі обставини.

Зі змісту сертифікатів (висновку) ТПП України № 6231 про настання обставин непереборної сили від 19.04.2016 року № 25.12-109 та № 6845 від 07.10.2016 року № 25.12-325 згідно пунктів 100.4 і 100.5 ст. 100 Податкового кодексу України ТПП України засвідчує позивачу настання обставин непереборної сили з 02.08.2014 року, які стосуються сплати податків і зборів у строки та у розмірах встановлених нормативно-правовими актами: сплата єдиного внеску за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень, лютий, березень 2016 року, у строк протягом 10 календарних днів, з моменту подання звітності.

На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово - промисловою палатою України (07 жовтня 2016 року) обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с. 13-14).

Таким чином, позивачу видані сертифікати, із засвідченням настання обставин непереборної сили, який розповсюджується на реалізацію пунктів 100.4-100.5 статті 100 Податкового кодексу України, яка в свою чергу передбачає процедуру розстрочення та відстрочення сплати грошових зобов'язань, а ні процедуру звільнення від такої сплати, або взагалі підставу для ненарахування останньому штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань та списання безнадійного податкового боргу.

За таких обставин, наявність у позивача сертифікатів не є підставою для списання безнадійного податкового боргу, а засвідчує лише факт, який повинен братись до уваги контролюючим органом для надання платникові розстрочення/або відстрочення сплати таких зобов'язань через обставини непереборної сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Луганській області, Луганської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про зобов'язання відповідача списати нараховані їй недоїмку з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців в сумі 6620, 71 грн., штрафної санкції у сумі 3012, 47 грн., недоїмки з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 6908, 99 грн., штрафної санкції 9425, 70 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції в частині того, що податковий борг з єдиного податку фізичних осіб та заборгованість зі сплати єдиного внеску обліковується станом на 26.10.2018 року, а податковий борг за період з серпня 2014 року по березень 2016 року у позивача відсутній.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що посилання відповідача на п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України не є підставою для зміни періоду нарахування податкового боргу.

Тобто, оскільки період з серпня 2014 року по квітень 2016 року підпадає під пряму дію норм Закону № 1669, то у податкового органу не було законодавчих підстав спрямовувати поточні платежі зі сплати єдиного податку фізичних осіб та зі сплати єдиного внеску в порядку календарної черговості, а тим більше нараховувати штрафні санкції.

Суд зазначає, що термін "відповідальність" необхідно розуміти як встановлені законом та іншими нормативно-правовими актами санкції. Санкція - це заходи відповідальності, що застосовуються державою за порушення передбачених нормою права зобов'язань і вимог, а також з метою захисту інтересів суспільства і держави, прав і свобод людини та організацій (тобто юридичних осіб), правопорядку.

Частиною 1 статті 58 Конституції України визначено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

З огляду на дію зазначеної норми, судом встановлено, що позивач звільнявся від виконання обов'язків платника єдиного внеску, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 6 листопада 2018 року в справі № 812/292/18 зробила наступній правовий висновок відносно обставин, які тотожні обставинам у даній справі: «Органи доходів і зборів, а також платники єдиного внеску під час здійснення своїх повноважень та обов'язків застосовують приписи Закону № 2464-VI, оскільки правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, передбачені саме цим Законом, норми якого є спеціальними в порівнянні з нормами Закону № 1669-VII».

Таким чином, відмова у задоволенні позовних вимог пов'язана саме з обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права. Належним є відповідне коригування даних інтегрованої картки за цими видами податків і зборів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції згідно ч. 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 195, 310, 315, 317, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 р. у справі № 1240/2481/18 - змінити в мотивувальній частині з підстав зазначених в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Судді Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

Е.Г. Казначеєв