Справа № 120/4052/18-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4052/18-а Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Руслана Миколаївна

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

14 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Управління соціального захисту населення у м.Вінниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року (повний текст рішення складено 18.12.2018 року у м.Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Управління соціального захисту населення у м.Вінниці про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов"язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Управління соціального захисту населення у м.Вінниці про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов"язання вчинити дії. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що є особою яка постраждала в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до 2-ї категорії осіб.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, оформлену листом №08-00-019-39660 від 29.08.2018 щодо відмови ОСОБА_2 у постановці його на чергу по забезпеченню санаторно-курортними путівками в 2019 році.

Зобов"язано Департамент соціальної політики Вінницької міської ради прийняти рішення, яким поставити з 10.08.2018 року ОСОБА_2 на облік у чергу по забезпеченню санаторно-курортними путівками в 2019 році згідно поданої до Департаменту заяви, зареєстрованої за №П-08-82227, на підставі частини 2 статті 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Департамент соціальної політики Вінницької міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №854 від 23.11.2016, безоплатними санаторно-курортними путівками або путівками на відпочинок шляхом надання грошової допомоги забезпечуються громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: громадяни, віднесені до 1-ї категорії, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; діти з інвалідністю, інвалідність яких пов"язана із Чорнобильською катастрофою.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986, категорії 2, що підтверджено посвідченням серії А №047459 від 02.12.1992.

Відповідно до довідки №110 від 29.10.2018 про одержання путівки на санаторно-курортне лікування визначено, що ОСОБА_2 рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії із вказівкою - кардіологічний загально-соматичний.

10.08.2018 ОСОБА_2 звернувся до управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики у Вінницькій області з проханням поставити його на облік на отримання санаторно-курортної путівки на лікування в 2019 році як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеного до категорії-2, відповідно до ст.21 ч.2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". При цьому, позивач звертає увагу на рішення КСУ від 17.07.2018 за №6рп щодо скасування обмеження в надані санаторно-курортними путівками, що діяли в період з 2014-2018 роки згідно Закону України №76 від 28.12.2014.

Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради листом за №08-00-019-39660 відмовило ОСОБА_2 у постановці на чергу по забезпеченню санаторно-курортними путівками.

Підставою для відмови вказано, що відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №854 від 23.11.2018 безоплатними санаторно-курортними путівками або путівками на відпочинок шляхом надання грошової допомоги забезпечуються громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: громадяни, віднесені до 1-ї категорії, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; діти з інвалідністю, інвалідність яких пов"язана із Чорнобильською катастрофою.

Позивач не погоджуючись із діями відповідача, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовляючи позивачу у постановці на чергу щодо санаторно-курортних путівок діяв протиправно.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

ОСОБА_3 спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розвязання повязаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розвязання повязаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно до положень ст.9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Приписами статті 65 Закону №796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Особам, віднесеним до категорії 2 (п.2 ст.14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 1) пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31 статті 20; 2) першочергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками або путівками на відпочинок шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам чи закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування або відпочинку чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні; право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов'язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків. Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України. Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. 3) позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов. (ст.21 Закону в редакції станом на 01.01.2013).

Так, положеннями Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII внесено зміни безпосередньо до ст.21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", де пункт 2 частини першої статті 21 виключено.

Однак, Рішенням Конституційного Суду № 6-р/2018 від 17.07.2018 підпункт 2 пункту 4 розділу І Закону №76-VIII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Так, в своєму рішенні, Конституційний Суд України виходячи зі змісту статті 16 Основного Закону України зазначив, що обовязок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, на переконання Суду, виконання державою обовязку щодо збереження генофонду Українського народу потребує, зокрема, належного обсягу державних видатків, зокрема, у сферу охорони здоровя, соціального забезпечення та їх ефективного використання. Пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обовязку.

У Рішенні КСУ також зазначається, що пільги, компенсації і гарантії, встановлені у Законі №796, є особливою формою відшкодування завданої шкоди таким особам за втрачене здоровя, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень. Крім того, Конституційний Суд України зауважив, що рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має бути таким, щоб забезпечувати їм гідне життя, і не повинен залежати від майнового стану їх сімей.

Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що передбачені оспорюваними положеннями зміни до Закону №796, які стосуються обмеження чи скасування пільг, компенсацій і гарантій, призвели до звуження прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зниження рівня їх соціального забезпечення та фактично є відмовою держави від її зобовязань, передбачених статтею 16 Конституції України.

Отже, Закон №76 в частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

На підставі наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76, частина третя статті 22, частина друга статті 24, частина сьома статті 30 Закону № 796, стаття 53 (крім її назви), стаття 60 Закону № 796 у редакції Закону № 76 не відповідають Конституції України (є неконституційним).

Вказані (неконституційні) положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Таким чином, ОСОБА_3 №796, після рішення Конституційного Суду України повинен застосовуватися в попередній редакції, яка мала місце до внесення в нього неконституційних змін Законом №76.

Виходячи з наведеного, посилання відповідача, що положення ст.21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не приведено у відповідність до рішення Конституційного Суду №6-р/2018 від 17.07.2018 не може братись судами до уваги.

Окрім того, суд вірно виходив з помилковості відмови відповідача у постановці позивача на чергу щодо отримання санаторно-курортних путівок, з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України №854 від 23.11.2016, так як остання визначає механізм надання даних пільг, тоді як безпосереднє право позивача визначено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та гарантовано Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний спосіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

При цьому колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції, а саме, що оскільки позивачем оскаржується лист Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради №08-00-019-39660 від 29.08.2018, яким відмовлено ОСОБА_2 у постановці на чергу по забезпеченню санаторно-курортними путівками, то суд не міг його кваліфікувати як рішення суб"єкта владних повноважень, тобто індивідуальний акт - виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до положень ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскаржена позивачем відмова на отримання щорічної безкоштовної санаторно-курортної путівки в 2019 році, у формі листа, є безпосередньою дією відповідача, тому правомірно визначено, що належним способом захисту прав позивача є визнання зазначеної відмови протиправною.

Щодо іншої вимоги позивача - зобов'язання відповідача вчинити дії, то остання є похідною від першої, а відтак залежить від задоволення основної вимоги (п.23 ст.4 КАС України), а тому також підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Виходячи з вимог позивача та враховуючи, що судом встановлено протиправну відмову ОСОБА_2 у постановці на чергу по забезпеченню санаторно-курортною путівкою, і позивачем виконано всі умови для цього, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для відновлення прав позивача слід зобов"язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, яким поставити ОСОБА_2 на облік у чергу по забезпеченню санаторно-курортними путівками з 10.08.2018 року згідно поданої до Департаменту заяви, зареєстрованої за №П-08-82227, на підставі ч.2 ст.1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Управління соціального захисту населення у м.Вінниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 березня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5