Справа № 460/607/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову
19 березня 2019 року м. Рівне №460/607/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В., розглянувши клопотання позивача з питань забезпечення адміністративного позову по справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО"
до Головного управління ДФС у Рівненській області
проскасування наказу,
Одночасно з позовом ТОВ "ЮТ-АГРО" подано до суду заяву про забезпечення позову, в якому позивач просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу відповідача №696 від 11.03.2019.
Заява обґрунтована тим, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 24.12.2010 року у справі №21-25а10, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки, а якщо допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Таким чином, позивач доводить, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Факт же допуску до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. Враховуючи те, що початок проведення документальної невиїзної перевірки не передбачає процедури допуску до перевірки, позивач зазначає, що ТОВ "ЮТ-АГРО", як платник податку, не в змозі висловити свою незгоду із правомірністю призначення перевірки, до моменту її проведення шляхом недопуску до такої перевірки. Таким чином, позивач вважає, що право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю може реалізувати лише шляхом застосування судом заходів забезпечення позову та зупинення дії оскаржуваного наказу, оскільки початок проведення документальної невиїзної перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні перевірки, що унеможливить виконання рішення суду про задоволення судом позову про визнання протиправним та скасування наказу. Вказане рішення суду не призведе до відновлення порушеного права позивача. Крім того, реалізація податковим органом своїх функцій податкового контролю шляхом проведення невиїзної документальної перевірки може також призвести до наступного порушення прав та інтересів позивача, а саме до нарахування податкових зобовязань, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
За правилами частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши у вказаний строк заяву про забезпечення позову суд зазначає наступне.
В силу вимог частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
При цьому за правилами частини четвертої цієї статті подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
Отже, із системного аналізу вище окреслених положень Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається, що метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів позивача до ухвалення рішення по справі.
Суд зазначає, що адміністративне судочинство діє в сфері специфічних публічно-правових відносин, де стороною у справах є особа, яка, використовуючи визначені законом інститути (суд) та процедуру, протистоїть державі чи окремим її владним інститутам, захищаючи свої права і свободи.
Згідно з Конституцією України права і свободи захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55).
За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011, з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п'ятий пункту 4 мотивувальної частини). Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для позивача рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення постанови в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.
Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
При цьому, відповідною нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Також за нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, та застосовує його з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_2 проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Суд зазначає, що реалізація податковим органом своїх функцій податкового контролю шляхом проведення невиїзної документальної позапланової перевірки може також призвести до порушення прав та інтересів позивача, а саме до нарахування податкових зобов'язань.
Суд також враховує і те, що початок проведення документальної невиїзної перевірки не передбачає процедури допуску до перевірки, а тому позивач, не в змозі буде висловити свою незгоду із правомірністю призначення перевірки, до моменту її проведення шляхом недопуску до такої перевірки. При цьому, початок проведення документальної невиїзної перевірки знівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні перевірки, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення судом позову ТОВ "ЮТ-АГРО" про визнання протиправним та скасування наказу.
Аналізуючи обставини справи та подані на обґрунтування заяви про забезпечення позову докази, суд приходить до висновку про реальність загрози виникнення суттєвої шкоди правам позивача, про обґрунтованість клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у наведений позивачем спосіб, оскільки невжиття таких заходів істотно ускладнить відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Для відновлення ж таких прав, у разі задоволення позовної заяви, позивачу потрібно буде докласти значних зусиль та витрат.
Крім того, суд враховує, що заходи забезпечення позову про вжиття яких просить позивач, відповідають предмету позову.
Водночас, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Також, доходячи висновку про те, що обраний позивачем засіб забезпечення позову є співмірним, суд враховує, що забезпечення заявленого позову не позбавляє орган ДФС права на вчинення, передбачених Податковим кодексом України, дій після надання судом оскаржуваному рішенню відповідної оцінки.
Тому, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення не скасовує чинність останнього, не змінює обсягу прав та обов'язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених таким актом заходів до вирішення спору по суті.
Таким чином, питання перевірки, призначеної наказом №493 від 18.02.2019 охоплюють і предмет перевірки, призначеної наказом №696 від 11.03.2019.
З урахуванням усього викладеного, суд дійшов до переконання про існування передбачених частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
З огляду на вказане, суд вважає за необхідне зупинити дію наказу №696 від 11.03.2019 до набрання судовим рішенням у справі №460/607/19 законної сили.
Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити повністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повну ухвалу складено 19.03.2019.

Суддя Друзенко Н.В.