Справа № 448/159/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2461/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1,

на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року (суддя - Білоус Ю.Б., час ухвалення - 16:36, місце ухвалення - м.Мостиська, дата складання повного тексту - не вказана),

в адміністративній справі №448/159/19 за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1,

про продовження строку затримання з метою ідентифікації,

встановив:

У лютому 2019 року позивач Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління ДПС України звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просив продовжити строк затримання відповідача, з метою ідентифікації на термін три місяці з 15.02.2019 року з продовженням утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою його ідентифікації на строк три місяці, починаючи з 15.02.2019 року.

З цим рішенням суду першої інстанції від 12.02.2018 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що безпідставним є його затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. Вказує апелянт, що він жодним чином не перешкоджав ідентифікації своєї особи, а навпаки сприяв і 19.01.2019 року з метою співпраці направив позивачу копію свого паспорту, виданого державними органами Пакистану. Покликається апелянт на те, що звернення позивача до представництва держави походження іноземця стосовно його ідентифікації та неотримання належної відповіді, не є підставою для продовження строку затримання, за умови співпраці такого громадянина з прикордонними та міграційними органами. Також, судом першої інстанції проігноровано відсутність достовірних доказів здійснення позивачем всіх необхідних заходів для ідентифікації відповідача, а також відсутність доказів повторного направлення через Департамент консульської служби МЗС України запитів до компетентних органів країни походження відповідача. Вважає апелянт, що продовження строку тримання відповідача порушує вимоги чинного законодавства.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 12.02.2019 р., і винести нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Також апелянт заявив суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, був затриманий 15.08.2018 року о 02:15 год. прикордонним нарядом «прикордонний патруль» при спробі незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Польща поза пунктом пропуску, у зв'язку з чим, порушив ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 17.08.2018 року визнано винним ОСОБА_1 (ОСОБА_1) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (а.с. 4).

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17.08.2018 року в адміністративній справі №448/1224/19 задоволено позов Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та затримання із метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 02.15 год. 15.08.2018 р. (а.с. 5-7).

Однак постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року (провадження №857/2370/18) апеляційну скаргу громадянина Пакистану ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 17.08.2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено частково. Постановлено затримати громадянина Пакистану ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на термін до шести місяців. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 41-44).

Також судом встановлено, що впродовж 6-ти місячного періоду затримання відповідача вжитими заходами виявилось неможливим встановлення достовірних відомостей щодо ідентифікації особи відповідача (а.с. 8-12, 15-26).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вживались відповідні заходи з метою ідентифікації відповідача, однак на даний час позивачем не одержано інформацію щодо особи відповідача, що унеможливлює перетин відповідачем державного кордону України та виїзд за межі її території.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З аналізу вказаних норм видно, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його громадянської належності іноземця або походження.

Так, Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012р. (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Пунктом 1 розділу 6 Інструкції №353/271/150 передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Судом першої інстанції вірно враховано, що в матеріалах справи наявні листи та письмові запити до Посольства Ісламської Республіки Пакистан в Україні, а саме: - лист Мостиського прикордонного загону №81/5573 від 03.09.2018 року через управління у справах іноземців та адміністративного провадження міжнародно-правового департаменту Адміністрації Державної Прикордонної Служби України; - запити Мостиського прикордонного загону до Посольства Ісламської Республіки Пакистан в Україні щодо ідентифікації особи ОСОБА_1 (ОСОБА_1) №81/6099 від 27.09.2018 року, №81/6858 від 31.10.2018 року, №81/8284 від 29.12.2018 року та №81/481 від 23.01.2019 року; - листи Мостиського прикордонного загону до Департаменту Консульської служби Міністерства Закордонних Справ України №81/790 від 04.02.2019 року; - повторний запит Мостиського прикордонного загону до Посольства Ісламської Республіки Пакистан в Україні №81/793 від 04.02.2019 року; - листи-відповіді Адміністрації Державної прикордонної служби України про надання відомостей про затриманих органами охорони державного кордону громадян Пакистану, в тому числі і щодо відповідача ОСОБА_1; - запит Адміністрації Державної прикордонної служби України «Щодо затриманих громадян» (а.с. 8-12, 15-26).

Таким чином, позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, що підтверджується матеріалами справи, однак відповідна інформація щодо особи відповідача на момент звернення до суду з даним позовом не одержана.

Відносно доводів апелянта про те, що відповідачем було надіслано на адресу позивача копію паспорта серія номер НОМЕР_1 виданого Державними органами Пакистану 20.04.2016 року (а.с. 13, 14), то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що така копія паспорта є незасвідченою і візуально поганої якості (в тому числі фотографія), що не дає підстав для висновку про належність цієї копії паспорта саме особі відповідача, і відповідно потребує перевірки уповноваженим органом.

Крім цього, судова колегія враховує висновки ЄСПЛ у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, який не спростовано доводами апеляційної скарги, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.11 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року в адміністративній справі №448/159/19 за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 14.03.2019 року