Справа № 804/5713/17
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 березня 2019 року Справа №804/5713/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Захарчук Борисенко Н.В.

при секретарі судового засідання Музиці Я.І.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі питання про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, 17-а) про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

07.09.2017 ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2017 року №, яким громадянці ОСОБА_2 визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб на загальну суму 25 473,22 грн.

11.09.2017 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/5713/17 було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

11.10.2017 постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

27.02.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі №804/5713/17 було задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову.

10.12.2018 постановою Верховного Суду касаційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 скасовано, справу №804/5713/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

21.01.2019 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Позивач повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими конвертами з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», які містяться в матеріалах справи.

У зв'язку із неявками позивача у судові засідання 05.02.2019, 19.02.2019 розгляд справи було відкладено для повторного виклику позивача та повторно направлено повістку на адресу позивача, яка вказана у адміністративному позові, а саме: 49000, АДРЕСА_1, проте до суду знову повернувся поштовий конверт з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Однак позивач в судові засідання не з'являвся, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи без участі не надав.

У судове засідання 12.03.2019 позивач вкотре не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими конвертами, які містяться в матеріалах справи з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи без участі не надав.

У судовому засіданні 12.03.2019 суд поставив на вирішення питання щодо залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з систематичною неявкою позивача в судове засідання. Представник відповідача проти залишення позовної заяви без розгляду не заперечував.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд зазначає, що будучи ініціатором судового розгляду позивач в першу чергу має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права були надані, при цьому визначальними процесуальними обов'язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляд адміністративної справи та дотримання процесуальних строків.

Згідно з частиною 1 статті 131 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники судового процесу зобовязані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Частиною 1 статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови.

Відповідно до частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України, днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Таким чином, судові повістки вважаються врученими позивачу, оскільки були направлені на адресу позивача, зазначену ним у позовній заяві, однак поштове відправлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання.

В силу частини 5 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

До позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі "Гінчо проти Португалії" передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст.6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Суд покладає на заявника лише обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (Європейського суду з прав людини «Чірікоста і ОСОБА_1 проти Італії»).

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб'єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що позивач три рази не з'явився в судове засідання, належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 126, 131, 205, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, 17-а) про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України окремо від рішення суду у випадку, передбаченому п.5 ч. 1статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко