Справа № 618/100/19
Суддя: Бунін Є. О.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 618/100/19
Провадження № 2-а/618/1/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року

Дворічанський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Буніна Є. О.,

за участю секретаря судового засідання Кучеренко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Дворічна в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу прикордонної служби «Тополі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову відділу прикордонної служби «Тополі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про накладення адміністративного стягнення № 2284 від 16 жовтня 2018 року.

В обґрунтування позову вказує, що 16 жовтня 2019 року заступник начальника віпс «Куп'янськ» впс «Тополі» підполковник Каленик В.М. виніс постанову № 2284, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 5100,00 гривень, у зв'язку з перевищенням терміну перебування в Україні, що визначено пп. 2 п. 2 постанови КМУ № 150 від 15.02.2012 року «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України». Позивач зазначає, що в'їхав на територію України 19.02.2018 року на підставі посвідки на тимчасове проживання на території України, дата закінчення строку дії тимчасової посвідки 02.10.2018 року. Після цього, 05.10.2018 року ОСОБА_1 залишив територію України в пункті пропуску «Могилів-Подільський» і в той же день повернувся до України через той самий пункт пропуску, але на підставі Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, яку затверджено постановою КМУ № 1565 від 24.10.2002 року, яка передбачає право громадян Республіки Азербайджан тимчасово перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився. Представник позивача адвокат Семенчук О.А. приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача відділу прикордонної служби «Тополі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Держприкордонслужби України Гриценко О.В. в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Баку, Азербайджан, і є громадянином Азербайджану (а.с. 11-19).

03 жовтня 2017 року Управлінням ДМС України у Вінницькій області громадянину Азербайджану ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_1, з терміном дії 1 (один) рік, дата закінчення строку дії тимчасової посвідки 02 жовтня 2018 року (а.с. 18, 19, 36).

ОСОБА_1 в'їхав на територію України 19.02.2018 року через пункт пропуску «Хутір Михайлівський» на підставі посвідки на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_1.

Після цього, 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 залишив територію України через пункт пропуску «Могилів-Подільський» і в той же день повернувся до України через той самий пункт пропуску (а.с. 19, 38). ОСОБА_1 в'їхав на територію України за своїм паспортом громадянина Азербайджану.

На підставі Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, яку затверджено постановою КМУ № 1565 від 24 жовтня 2002 року, яка передбачає право громадян Республіки Азербайджан тимчасово перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів. Таким чином, з 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 мав право перебувати на території України протягом 90 днів впродовж 180 днів.

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 залишив територію України через пункт пропуску «Куп'янськ» (а.с. 18, 38).

Під час перетинання кордону, 16 жовтня 2019 року заступник начальника віпс «Куп'янськ» впс «Тополі» підполковник Каленик В.М. виніс постанову № 2284, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 5100,00 гривень, у зв'язку з перевищенням терміну перебування в Україні (а.с. 9).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На підставі ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі ч. 2 цієї ж статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином іноземної держави - Азербайджану, постанову про накладення адміністративного стягнення № 2284 складену українською мовою. При цьому, співробітниками прикордонної служби не з'ясовано чи володіє громадянин Азербайджану ОСОБА_1 українською мовою, чи зрозумілі йому факти і обставини, викладені у постанові, чи бажає він залучити перекладача для участі у справі.

Постанова № 2284 та інші матеріали справи не містять даних про роз'яснення відповідачем ОСОБА_1 під час притягнення його до адміністративної відповідальності процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП, в тому числі при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Зазначені обставини суд вважає грубим порушенням конституційних та процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача надав свої пояснення та відзив на позовну заяву, з чого вбачається, що доводи позовної заяви він не спростовує. Будь-яких додаткових доказів на підтвердження законності і обґрунтованості притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не надав.

Зазначені обставини свідчать на користь позиції позивача про те, що його неправомірно було притягнуто відповідачем до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до. 2 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо самого факту правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин справи, всебічно, повно та об'єктивно з'ясувавши та дослідивши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з цим постанова про накладення адміністративного стягнення № 2284 від 16 жовтня 2018 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 20, 77, 90, 159, 241-246, 255, 286, п.п. 10 ч. 1 Перехідних положень Розділу VІІ КАС України, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення № 2284 від 16 жовтня 2018 року, складену заступником начальника віпс «Куп'янськ» впс «Тополі» підполковником Калеником В.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100,00 (п'ять тисяч сто) гривень - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 березня 2019 року.

Суддя Є. О. Бунін