Справа № 540/479/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 р. м. ХерсонСправа № 540/479/19

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Гомельчук С.В., перевіривши виконання вимог статей 160-168 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" про визнання протиправним та скасування рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до приватного нотаріуса київського нотаріального округу Київської обл. ОСОБА_2 (далі - відповідач), у якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса від 09.10.2015 року № 11541722, яким проведена державна реєстрація права власності на обєкт нерухомого майна квартиру загальною площею 68,5 кв. м., житловою площею 38,6 кв. м., що знаходиться за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, вул. Безродного, 37 (вулиця Алмазова генерала)АДРЕСА_1, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по даній справі визначено суддю Гомельчука С.В.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2007 року позивачем придбано у власність квартиру № 43, жилою площею 38,6 кв. м, загальною площею 68,5 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Херсоні по вул. Безродного, 37, корп. 1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Позивач зауважує на тому, що квартиру придбано за кредитні кошти, у звязку із чим квартира стала предметом забезпечення за договором іпотеки від 19.12.2007 року № 6176, який також посвідчено ОСОБА_3

25.10.2018 року з Інформаційної довідки за № 142721069 позивачу стало відомо, що 09.10.2015 року відповідачем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень № 25171764, яким право власності на вказану квартиру зареєстровано за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Наведені обставини підтверджуються відомостями з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого, яку сформовано 25.10.2018 року на запит приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Тобто, на даний час власником спірної квартири є ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Разом з тим відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

З установлених обставин у справі, яка розглядається, вбачається, що звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказував на відсутність підстав для переходу права власності до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», з огляду на незаконність дій приватного нотаріуса, при цьому наголосив на необхідності визнання протиправним та скасування його рішення через недотримання останнім вимог законодавства, а також на невідповідності порядку набуття іпотекодержателем права власності на спірне житлове приміщення умовам укладеного договору іпотеки.

Спір виник з приводу порушення права власності позивача на квартиру внаслідок дій ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» і приватного нотаріуса щодо реєстрації такого права за товариством та направлений на перевірку законності дій іпотекодержателя з дотримання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимоги до приватного нотаріуса мають розглядатися у порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав є похідними від спору щодо такого майна, як передбачено у частині першій статті 19 ЦПК України.

Відтак, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, а стосується захисту його приватного інтересу, оскільки спір щодо реєстраційних дій, здійснених на підставі укладеного договору, стосується спору про право цивільне, вирішення якого у свою чергу вплине на виникнення у товариства (нинішній власник квартири) права власності на об'єкт нерухомого майна.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах ОСОБА_5 Верховного Суду у постановах від 11.04. та 17.04.2018 року (справи № 826/366/16 та № 815/6956/15 відповідно), від 22.08.2018 року (справа № 820/4673/16), від 17.10.2018 року (справа № 826/17908/14), від 12.12.2018 року (справа № 573/454/17), від 30.01.2019 року (справа № 755/10947/17) і суд не вбачає підстав для відступу від нього.

При вирішенні даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, аналіз наведених норм та встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку про те, що у відкритті провадження по даній справі необхідно відмовити.

З огляду на те, що позивачем сплачено судовий збір за звернення до суду із даним адміністративним позовом на суму 769,00 грн., що підтверджується квитанцією № 14, суд згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» вважає за необхідне повернути позивачу сплачену ним суму судового збору.

Керуючись ст. ст. 170, 243, 248 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" про визнання протиправним та скасування рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Повернути ОСОБА_1 сплачену нею суму судового збору в розмірі 769,00 (сімсот шістдесят дев'ять) грн.

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 104030000