Справа № 826/4867/16
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2019 року № 826/4867/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом доОСОБА_1 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
третя особаБатальйон патрульної служби міліції особливого призначення "Січ" Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), третя особа - Батальйон патрульної служби міліції особливого призначення "Січ" Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі по тексту - третя особа, Батальйон ПСМОП "Січ"), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- скасувати пункт 18 Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Січ" Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві "Січ" №754 о/с від 31 серпня 2015 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №178/1 о/с дск/АТО від 31 серпня 2015 року в частині, що стосується ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді міліціонера Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Січ" Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року у сумі 3067,24 грн, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходив службу на посаді міліціонера взводу №2 роти №2 БПСМОП «Січ», підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, та є учасником антитерористичної операції. Так, ним не було допущено порушення дисципліни у вигляді залишення зони проведення антитерористичної операції та нез'явлення на службу без поважних причин, отже відсутні підстави для прийняття оскаржуваних наказів та звільнення зі служби.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2016 року головуючим суддею для розгляду справи №826/4867/16 визначено суддю Аблова Є.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2016 року відкритого провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2017 року прийнято рішення про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2018 року адміністративну справу №826/4867/16 прийнято до провадження суддею Кузьменко А.І. та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року вирішено проводити розгляд адміністративної справи №826/4867/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, третя особа - Батальйон патрульної служби міліції особливого призначення "Січ" Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у закритому судовому засіданні та повторно витребувано від Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві належним чином завірену копію Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №178/1 о/с дск/АТО від 31 серпня 2015 року в частині, що стосується ОСОБА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року та від 27 грудня 2018 року витребувано від Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві належним чином завірені копії:

- Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №107 о/с дск/АТО від 18 червня 2015 року в частині, що стосується ОСОБА_1;

- матеріалів службового розслідування, за наслідками якого складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками Батальйону ПСМОП "Січ" в частині, що стосується ОСОБА_1, затверджений Начальником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві генерала - майора міліції Терещуком О.Д. 31 серпня 2015 року;

- докази про повідомлення ОСОБА_1 щодо результатів проведеного службового розслідування;

- інформацію щодо того, чи вносилися до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками Батальйону ПСМОП "Січ", зокрема, щодо ОСОБА_1 відомості про вчинення останнім кримінального правопорушення за фактом самовільного залишення місця несення служби останнім;

- інформацію щодо того, висновки якого саме службового розслідування відносно ОСОБА_1 стали підставою для винесення Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 31 серпня 2018 року №178/1 о/с дск/АТО;

- належним чином завірені копії матеріалів особової справи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача зазначив, що накази №754 о/с від 31 серпня 2015 року та №107 о/с дск/АТО від 18 червня 2015 року прийнято у зв'язку з порушенням позивачем статті 7 Дисциплінарного статуту, а саме: безпідставне залишення зони проведення антитерористичної операції. Крім того, представник відповідача зазначив, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві перебуває в процесі ліквідації відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ». За таких обставин, на думку представника відповідача, відсутні підстави для поновлення позивача на посаді міліціонера Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Січ" Міністерства внутрішніх справ України.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 19 лютого 2019 року судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 17 липня 2014 року №635 о/с ОСОБА_1 призначено міліціонером взводу №2 роти №2 Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Січ» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 31 серпня 2015 року №746 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Батальйону ПСМОП «Січ» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в невиході на службу без поважних причин з 10 серпня 2015 року по теперішній час (31 серпня 2015 року) на міліціонера взводу №2 роти №2 Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Січ» рядового міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ (пункт 18 наказу).

Судом встановлено, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став висновок службового розслідування, затверджений начальником Головного управління Міністерства внутрішніх справі України в місті Києві 31 серпня 2015 року (далі по тексту - висновок службового розслідування), яким встановлено, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 18 червня 2015 року №107 о/с дск/АТО, зокрема, позивача відряджено до населених пунктів Авдіївка, Курахове та Піски Донецької області у підпорядкування керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей з 20 червня 2015 року без зазначення дати відкликання.

21 липня 2015 року до командира Батальйону ПСМОП «Січ» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві звернувся з рапортом начальник цього ж батальйону, в якому останній вказав, що під час ротації в населеному пункті Авдіївка Донецької області було зачитано наказ про відрядження та відкликання з зони проведення антитерористичної операції працівників Батальйону «Січ», в наказі на відкликання, зокрема позивача не було вказано, але незважаючи на це позивач та інші співробітники Батальйону ПСМОП «Січ» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, вказані в службовому розслідуванні, відмовились виконувати наказ та самовільно покинули місце несення служби повернувшись додому, незважаючи на те, що начальником штабу було роз'яснено відповідальність працівників згідно чинного законодавства.

Керівник сектору «Б» Антитерористичного центру при Службі безпеки України дав вказівку начальнику штабу Батальйону ПСМОП «Січ» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві відібрати зброю у осіб, які самовільно покинули службу та доставити її для здачі до чергової частини штабу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

З метою встановлення місця знаходження працівників, які самовільно залишили зону проведення антитерористичної операції 30 липня 2015 року, направлено запити до госпіталю (з поліклінікою) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо надання інформації про перебування на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні, зокрема, позивача.

Відповідно до листа від 10 серпня 2015 року позивач на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні не перебував.

05 серпня 2015 року позивачу в телефонному режимі повідомлено про проведення службового розслідування та запропоновано прибути до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві для надання пояснень. Проте, позивач відмовився надавати пояснення з посиланням на статтю 63 Конституції України.

З огляду на викладене, у висновку службового розслідування відповідач вказує на допущення, зокрема, позивачем грубого порушення службової дисципліни, що призвело до порушення статі 7 Дисциплінарного статуту ОВС України в частині неухильного виконання вимог Присяги, статутів та наказів начальника, дотримання правил внутрішнього розпорядку.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про те, що дії позивача вказують на неспроможність його виконувати покладені на міліцію завдання щодо охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю.

Так, судом встановлено, що пунктом 1 висновків службового розслідування, службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни, зокрема, позивачем припинено.

Суд зауважує, що службове розслідування не містить висновку щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №178/1 о/с дск/АТО від 31 серпня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників БПСМОП «Січ» ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в невиході на службу без поважних причин з 10 серпня 2015 року по теперішній час (31 серпня 2015року) на міліціонера взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Січ» рядового міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ (пункт 19 наказу).

Позивач, вважаючи вказані накази протиправними та такими, що прийняті з порушеннями норм чинного законодавства, звернувся за захистом своїх порушених прав до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII (тут і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (тут і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Згідно із підпунктом «а» пункту 62 згадуваного Положення, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі по тексту - Дисциплінарний статут) на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особі рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073 (далі по тексту - Інструкція), підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно пунктів 5.1 - 5.4 Інструкції, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі по тексту - висновок службового розслідування).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Так, зі змісту оскарженого наказу вбачається, що відповідач вказує на порушення позивачем статі 7 Дисциплінарного статуту ОВС України в частині неухильного виконання вимог Присяги, статутів та наказів начальника, дотримання правил внутрішнього розпорядку, що виразилось у невиході на службу без поважних причин з 10 серпня 2015 року по теперішній час (31 серпня 2015 року).

Суд зауважує, що службове розслідування за фактом самовільного залишення зони проведення антитерористичної операції працівників Батальйону ПСМОП «Січ» призначено наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України від 31 липня 2015 року, сам факт самовільного залишення зони проведення антитерористичної операції згідно матеріалів справи мав місце 20 липня 2015 року, проте в оскаржуваних наказах на позивача накладено дисциплінарне стягнення за порушення правил внутрішнього розпорядку, що виразилось у невиході на службу без поважних причин з 10 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року.

З системного аналізу викладеного вбачається, що службове розслідування за фактом порушення дисципліни фактично розпочато до моменту порушення дисципліни (20 липня 2015 року), за яке накладено дисциплінарне стягнення (невихід на службу без поважних причин з 10 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року).

Крім того, яка зазначено вище, пунктом 1 висновків службового розслідування, службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни, зокрема, позивачем припинено.

Рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у службовому розслідуванні не прийнято.

Проте, зі змісту наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №754 о/с від 31 серпня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Січ» Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві вбачається, що його прийнято на підставі висновків службового розслідування, але, як вказано вище, зазначене службове розслідування не містить рішення про звільнення позивача за вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, службове розслідування за фактом порушення дисципліни фактично розпочато до моменту такого порушення (20 липня 2015 року), за яке накладено дисциплінарне стягнення (невихід на службу без поважних причин з 10 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року), службове розслідування не містить висновку про необхідність звільнення позивача за вчинення дисциплінарного проступку, а тому при прийнятті наказу №754 о/с від 31 серпня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Січ» Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві відповідач діяв з порушенням норм статті 14 Дисциплінарного статуту та пунктів 2.1,5.1-5.4 Інструкції.

Крім того, відповідно до пункту 6.3.6 Інструкції забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

З висновку службового розслідування вбачається, що позивач відмовився надавати пояснення з посиланням на статтю 63 Конституції України, проте відповідний акт в матеріалах справи відсутній.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про порушення відповідачем пункту 6.3.6 Інструкції.

Щодо висновку відповідача про порушення позивачем статті 7 Дисциплінарного статуту в частині неухильного виконання вимог Присяги, статутів та наказів начальника, дотримання правил внутрішнього розпорядку, суд зазначає наступне.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (статті 2, 5 Дисциплінарного статуту).

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Суд зауважує, що невихід особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справи на службу свідчить про невиконання чи неналежне виконання такою особою службової дисципліни та може кваліфікуватися як вчинення дисциплінарного проступку (в залежності від обставин, за яких його скоєно).

Так, з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивач був обізнаний про відрядження його до населених пунктів Авдіївка, Курахове та Піски Донецької області у підпорядкування керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 18 червня 2015 року №107 о/с дск/АТО з 20 червня 2015 року без зазначення дати відкликання, проте в тому числі у період з 10 по 31 серпня 2015 року не перебував за місцем несення служби, без прийняття наказу про відкликання.

Факт відсутності позивача за місцем відрядження, а саме у Донецькій області у підпорядкування керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей у вказаний період останнім не заперечується.

Отже, хоча відповідачем й порушено процедуру проведення службового розслідування відносно позивача, однак, враховуючи об'єктивну неможливість виконання усіх процедурних гарантій за умови відсутності відомостей про місце перебування позивача, суд дійшов висновку про несумісність вчинення позивачем протиправного діяння з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вчинення такого діяння суперечить змісту Присяги працівників внутрішніх справ.

Аналіз наведених обставин дає підстави для висновку, що своїми діями, які знайшли відображення у висновку службового розслідування, позивачем порушено статтю 7 Дисциплінарного статуту та Присягу працівника внутрішніх справ України, що робить неможливим його подальшу службу в органах внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція щодо правомірності звільнення з органів внутрішніх справ за доведеності вчинення дисциплінарного проступку та наявності процедурних порушень викладена в постанові Верховного суду від 26 вересня 2018 року у справі №812/1577/15 (провадження №К/9901/7025/18).

Одночасно суд зазначає, що позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Січ" Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року у сумі 3067,24 грн, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн та допущення до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати є похідними від позовних вимог про визнання протиправними та скасування пункту 18 Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті №754 о/с від 31 серпня 2015 року та пункту 19 наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №178/1 о/с дск/АТО від 31 серпня 2015 року.

Встановлена судом під час вирішення справи обґрунтованість зазначених наказів №754 о/с від 31 серпня 2015 року та №178/1 о/с дск/АТО від 31 серпня 2015 року в частині, що стосується позивача прямо вказує на відсутність підстав для задоволення позову в іншій частині,а саме щодо поновлення позивача на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та допущення судового рішення до негайного виконання.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено наявність правових підстав для скасування наказів про звільнення, в той час, як відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правих підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх розподілу, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко