Справа № 826/5747/14
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2019 року № 826/5747/14

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український фінансовий альянс» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український фінансовий альянс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Український фінансовий альянс») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Голосіївському районі ДФС у м. Києві), у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № , № від 28 січня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями можуть бути віднесені до валових витрат підприємства.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначив, що позивачем не надано відповідних первинних документів, які дають право на відображення в податковому обліку відсотків за кредитом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року, у задоволені адміністративного позову ТОВ «Український фінансовий альянс» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року касаційна скарга ТОВ «Український фінансовий альянс» задоволена частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Позиція Верховного Суду полягає у тому, що судами попередніх інстанцій не з'ясовано напрямки використання позивачем грошових коштів за кредитним договором від 11 лютого 2008 року № 49.8.2/01/2008-ВКЛ, а також не встановлено предмет та види економічної діяльності позивача відповідно до установчих документів, адже суть порушення зазначено в тому, що позивачем неправомірно віднесено до валових витрат суми нарахованих відсотків за користування банківським кредитом через відсутність відповідної господарської діяльності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 12 вересня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Шевченко Н.М. за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 03 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

08.11.2018 до суду від представників сторін надійшла заява про продовження розгляду справи у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. Представники сторін заявили клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Так, на підставі положень ч. 3 ст. 194 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, податковим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Український фінансовий альянс» з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 31.12.2012, за результатом якої складено акт від 09.01.2014 №2/1-26-50-22-02-32303123 (далі - акт перевірки).

Згідно акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог, зокрема, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 14.1.27 пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України в результаті чого:

- завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування попереднього звітного періоду в сумі 553738 грн., у тому числі за 4 квартал 2010 року - в сумі 746062 грн. за 1 квартал 2011 року - в сумі 931960 грн., за 2-4 квартал 2011 року - в сумі 86511 грн., за 1 квартал 2012 року - в сумі 61106 грн.;

- занижено податок на прибуток на суму 40856450 грн.

Такі висновки податкового органу мотивовані тим, що віднесення ТОВ «Український фінансовий альянс» до валових витрат відсотків по кредитним зобов'язанням є неправомірним з огляду на те, що кредитні кошти були направлені підприємством на операції по купівлі (продажу) цінних паперів (зокрема, облігації), які не відносяться до господарської діяльності підприємства, а в результаті проведених вищевказаних операцій за вказаний період позивачем був отриманий збиток.

З акту перевірки вбачається, що позивач задекларував наступні показники в складі валових витрат по вказаній операції: за 2 квартал 2010 року в сумі 3 000 грн., за 3 квартал 2010 року в сумі 3 000 грн., за 4 квартал 2010 року в сумі 48 324 018 грн., 1 квартал 2011 року в сумі 10 807 582 грн.

Також, в акті перевірки вказано, що позивачем частково сплачено відсотки за кредитним договором від 11.02.2008 №49.8.2/01/2008-ВКЛ, а саме за період з 01.04.2010 по 31.03.2011 в сумі 12 000 грн.

На підставі вищевикладеного відповідач дійшов висновку, що кошти за вказаним договором надходили не для покриття витрат, пов'язаних з реалізацією проекту будівництва багатоповерхового офісно-гаражного комплексу за адресою:м. Київ, вул. Старонаводницька, 2-20, а для фінансування поточної господарської діяльності (покупка облігацій).

За висновками відповідача, викладеними в акті перевірки, кошти, які отримані за кредитним договором використовувались позивачем для купівлі облігацій та ведення іншої господарської діяльності (оренда приміщення, нотаріальні послуги, юридичні послуги, послуги депозитарію).

Крім того, відповідач вказує, що діяльність позивача за період з 01.04.2010 по 31.03.2011 є збитковою.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.01.2014:

- № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 764 533 грн.,

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток фінансових установ, включаючи філіали аналогічних організацій на загальну суму 45 254 755 грн. (за основним платежем 40 415 507 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 4 839 248 грн.).

Позивач, вважаючи, що вищевказані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм податкового законодавства, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв'язку з тим, що спірні правовідносини виникли як до набрання чинності Податковим кодексом України (до 01 січня 2011 року) так і після, розгляд та вирішення адміністративної справи здійснюється з урахуванням норм податкового законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, тобто з урахуванням приписів Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» та Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі по тексту - Закон № 334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з підпунктом 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

За змістом підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Аналогічні положення містяться у підпункті 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Зі змісту підпункту 1.32 статті 1 Закону N 334/94-ВР вбачається, що господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.36. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Підпунктом 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідно підпункту 138.10.5. пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України відносяться фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Відповідно до п. 138.1, підпункту 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п. 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 п.п. 138.10-138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у п. 138.3 цієї статті та у ст. 139 цього Кодексу.

До складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (що був чинний на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

З аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку, що платник податків має право включити до складу інших витрат витрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов'язаннями, що пов'язані з операційною діяльністю підприємства, при цьому, для підтвердження понесених витрат важливо мати обґрунтоване документальне підтвердження зв'язку витрат на проведення рекламних заходів з господарською діяльністю підприємства, які при відповідному підтвердженні можуть бути віднесені на витрати щодо збуту продукції.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15 серпня 2018 року, суд встановив наступне.

ТОВ «Український фінансовий альянс» зареєстровано 24.01.2003 в Голосіївській районній держаній адміністрації м. Києва (свідоцтво про державну реєстрацію від 24.10.2003 № 00918); взято на облік в ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 13.02.2003 за № 8631.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 621918 одними з видів діяльності за КВЕД, що здійснюється позивачем є консультування з питань комерційної діяльності й керування (70.22); надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у. (82.99.); неспіалізована оптова торгівля (46.90); управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту (68.32); діяльність у сфері права (69.10); дослідження кон'юктури ринку та виявлення громадської думки (73.20.).

Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Кредит промбанк» укладено з договір від 11.02.2008 № 49.8.2/01/2008-ВКЛ, відповідно до якого банк відкриває позивачу (позичальнику) відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 300000000 грн. з повною/частковою конвертацією у долари США та ЄВРО, а позичальник зобов'язується повернути кредити на умовах передбачених цим договором. (а. с. 42-48 т. 1)

Відповідно до п. 2.1 даного договору банк надає позивальнику кредити на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів. Кредити надаються для фінансування поточної господарської діяльності в тому числі, покриття витрат, пов'язаних з реалізацією проекту будівництва багатоповерхового офісно-гаражного комплексу за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 2-20.

Позичальник зобов'язаний використовувати кредитні кошти на цілі, визначені даним договором.

У подальшому позивачем було укладено низку додаткових угод до вказаного кредитного договору (зокрема, станом на 31.12.2012 було укладено 44; позивачем суми нарахованих відсотків за кредитним договором від 11.02.2008 №49.8.2/01/2008-ВКЛ були включені до складу валових витрат тих податкових періодів, протягом яких вони були нараховані, та відображені у відповідних деклараціях з податку на прибуток підприємств. (а. с. 49-53 т. 1)

При цьому, матеріали справи містять копії документів, що підтверджують цільове використання позивачем кредитних коштів згідно кредитного договору від 11.02.2008 №49.8.2/01/2008-ВКЛ, а саме: іпотечний договір № 49.12/05/І105/08 від 11.02.2008 на майнові права на нерухомість, будівництво якої незавершене; виписки про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах станом на 01.04.2010; виписки про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах станом на 02.01.2013; рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій ТОВ «Классік-Ассістанс» серії Е; рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій ТОВ «Классік-Ассістанс» серій F та G; рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій ТОВ «Классік-Ассістанс» серії H, I, J; протоколи Зборів учасників ТОВ «Классік-Ассістанс» про зміну відсоткової ставки за облігаціями ТОВ «Классік-Ассістанс» № 35 від 14.08.2008 та № 40/1 від 21.01.2011 серій Е, F, G, I, J; додаткова угода № 6 від 18.08.2006 до договору про дольову участь в будівництві № 2/2 від 27.07.2004, укладеного між ТОВ «Классік-Ассістанс» та Гаражно-будівельним кооперативом «Ямский» щодо дольової участі у будівництві багатоповерхового офісно-гаражного комплексу за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 2-20; державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 2-20, виданого Гаражно-будівельному кооперативу «Ямский»; дозвіл на виконання будівельних робіт за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 2-20, виданого замовнику будівництва Гаражно-будівельному кооперативу «Ямський». (а. с. 42-121 т. 2)

Посилання податкового органу на збитковість діяльності позивача за період з 01.04.2010 по 31.03.2011, суд не бере до уваги, оскільки збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, так як при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю «Український фінансовий альянс» обґрунтовано включено до складу валових витрат суму відсотків за користування кредитними коштами, такі дії відповідають приписам підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону № 334/94-ВР, а спірні податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню.

До того ж судом встановлено, що позивачем з метою підтвердження правомірності відображення в податковому обліку відсотків за кредитом були надані копії наступних документів: банківські виписки про нарахування процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору від 11.02.2008 №49.8.2/01/2008-ВКЛ оборотно-сальдові відомості, в яких відображена заборгованість позивача за кредитами.

За таких обставин, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про безпідставність винесення спірних податкових повідомлень - рішень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 77, 90, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Український фінансовий альянс» (м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 100/2, ) до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23, ) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 28.01.2014 та № від 28.01.2014.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко