Справа № 441/1239/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2019 року

Київ

справа №441/1239/17

адміністративне провадження №К/9901/16361/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на постанову Городоцького районного суду Львівської області від 15 вересня 2017 року (головуючий суддя - Яворська Н.І.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року (головуючий суддя - Кухтей Р.В., судді: Нос С.П., Яворський І.О.)

у справі № 441/1239/17 за позовом ОСОБА_1 до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі - Управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління ПФУ щодо відмови у поновленні раніше призначеної пенсії за віком та зобов'язати поновити виплату пенсії за віком, починаючи з 7 жовтня 2009 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його постійним місцем проживання є США. 25 липня 2017 року його представник звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії. Однак, листом від 7 серпня 2017 року №1813/07 відповідач проігнорував його вимогу щодо поновлення виплати пенсії, посилаючись, що до 31 січня 2002 року йому повністю виплачено пенсію. З 1 лютого 2002 року виплата пенсії припинена, у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, а для поновлення виплати пенсії йому необхідно особисто звернутися із заявою та документом, що засвідчує його особу до Управління ПФУ.

Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 15 вересня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління ПФУ щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком. Позовні вимоги в частині поновлення виплати пенсії за період з 7 жовтня 2009 року по 25 липня 2017 року залишено без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду та зобов'язано Управління ПФУ поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, починаючи з 25 липня 2017 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління ПФУ щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком. Зобов'язано Управління ПФУ поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, починаючи 4 березня 2017 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив про відсутність підстав для відновлення виплати пенсії позивачу, який виїхав за кордон на постійне місце проживання. Також зазначив, що позивач та його представник не звертались до Управління ПФУ для написання заяви про поновлення пенсії, а заява про поновлення пенсії направлена представником позивача поштовим відділенням, що не передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку, поновлення) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, позивачу не може бути поновлена пенсії з 25 липня 2017 року, оскільки відповідно до пункту 1.7 вказаного Порядку днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Разом з тим, позивач звертаючись до органів Пенсійного фонду України не представив внутрішній паспорт громадянина України де зазначено місце реєстрації, у зв'язку з чим йому було відмовлено в поновленні пенсії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи позов суди виходили з того, що ОСОБА_1 є громадянином України та виїхав на постійне місце проживання до США, у зв'язку з чим йому було припинено виплату пенсії за віком.

25 липня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Управління ПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом від 7 серпня 2017 року № 1813/07 Управління ПФУ відмовило позивачу в поновленні виплати пенсії у зв'язку з необхідністю особисто прибути в управління з документом, що засвідчує його особу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії здійснюється незалежно від місця проживання пенсіонера. При цьому, дійшов висновку, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 4 вересня 2017 року, то з урахуванням положень статей 99, 100 КАС України, поновлення виплати пенсії позивачу необхідно здійснити з 25 липня 2017 року, а позовні вимоги за період з 7 жовтня 2009 року по 25 липня 2017 року підлягають залишенню без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Апеляційний суд скасовуючи постанову суду першої інстанції вказав на помилковість висновку суду першої інстанції в частині дати з якої необхідно здійснити поновлення виплати пенсії позивачу посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з позовом 4 вересня 2017 року, а тому поновлення пенсії позивачу необхідно здійснити в межах передбаченого статтями 99, 100 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, тобто з 4 березня 2017 року. Крім того, зобов'язав відповідача здійснити виплату позивачу пенсії з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону, на підставі яких позивачу було припинено виплату пенсії, у нього виникло право на відновлення виплати пенсії за віком.

Проте наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності вживати заходів щодо захисту свого права, якщо воно порушується. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та не відновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов'язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Відповідно до частини другої статті 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина друга цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанції, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення статей 99, 100 КАС України.

Однак, суди попередніх інстанцій невірно визначили строки, що встановлені на підставі фактичних обставин справи.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 4 вересня 2017 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду від дати звернення до відповідача із заявою про відновлення порушеного права (25 липня 2017 року), то позов підлягає задоволенню від дати звернення до Управління ПФУ з 25 липня 2017 року, а вимоги за період з 7 жовтня 2009 року по 4 березня 2017 року слід залишити без розгляду.

В задоволенні позову в частині вимог за період з 5 березня 2017 року по 24 липня 2017 слід відмовити, оскільки для захисту порушеного права позивач в цей період не вчинив активних дій щодо звернення до Управління ПФУ, що зумовлює необізнаність суб'єкта владних повноважень щодо необхідності відновлення прав позивача.

Стосовно доводів касаційної скарги відповідача, що позивачем не подано заяву про відновлення виплати пенсії особисто або законним представником, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. Колегія суддів звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності, що підтверджується переліком до заяви.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком апеляційного суду про поновлення пенсії позивача з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки питання розміру виплати пенсії, як і визначення базового місяця, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому, у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів, позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання належних позивачу виплат при відновленні виплати пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, частиною третьою статті 123 КАС України встановлено що, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Аналогічні наслідки пропуску строку також були передбачені статтею 100 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент подання позовної заяви).

Відповідно до статті 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 345, 351, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області задовольнити частково.

Постанову Городоцького районного суду Львівської області від 15 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком.

Зобов'язати Городоцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, починаючи 25 липня 2017 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 7 жовтня 2009 року по 4 березня 2017 року включно - залишити без розгляду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду