Справа № 750/9866/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2019 року

Київ

справа №750/9866/16-а

адміністративне провадження №К/9901/30286/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року (головуючий суддя - Глущенко Я.Б., судді: Пилипенко О.Є., Кузьмишина О.М.)

у справі № 750/9866/16-а за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Управління ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок його пенсії та зобов'язати здійснити перерахунок та виплату пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям (постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013) відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу», у редакції на дату призначення пенсії, в розмірі 80% заробітної плати державного службовця відповідної посади за останнім місцем роботи на державній службі, з урахуванням підвищення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 та довідки Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 16 вересня 2016 року №07-22/8876, з 1 жовтня 2016 року з урахуванням всіх складових заробітної плати та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 3 серпня 2011 року йому призначена пенсія державного службовця відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» у розмірі 80 % заробітної плати. 28 вересня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії державного службовця по інвалідності в розмірі 80% від заробітку для обчислення пенсії із врахуванням підвищення посадових окладів працюючих державних службовців, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», додавши довідку Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 16 вересня 2016 року №07-22/8876. При цьому, для врахування розміру складових заробітної плати та інших виплат за останні 24 календарні дні (з 1 серпня 2009 року по 31 липня 2011 року) перед зверненням за пенсією надав уточнену довідку від 8 жовтня 2014 року № 06/4372 в якій зазначені всі складові заробітної плати. Однак, відповідач листом від 17 жовтня 2016 року відмовив йому у перерахунку пенсії.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Управління ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на дату призначення пенсії, в розмірі 80% заробітної палати працюючого державного службовця, починаючи з 1 жовтня 2016 року, в зв'язку з підвищенням розміру посадових окладів працюючим державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013. Зобов'язати Управління ПФУ здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на дату призначення пенсії, в розмірі 80% заробітної палати працюючого державного службовця відповідної посади за останнім місцем роботи на державній службі, починаючи з 1 жовтня 2016 року, у в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013, з урахуванням всіх виплат, на які нараховувалися платежі до Пенсійного фонду України (оклад, ранг, надбавка, вислуга та премія) і матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, тобто виплат, які вже були враховані при призначенні пенсії та довідки Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 16 вересня 2016 року №07-22/8876 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії і виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що суд апеляційної інстанції в описовій частині своєї постанови не виклав обставин, якими він обґрунтовував позовні вимоги, не відображена позиція щодо апеляційної скарги, тобто жоден з доказів не досліджувався. В мотивувальній частині не встановив обставин справи, з посиланням на докази та не навів мотивів неврахування доказів у справі. Вважає, що апеляційний суд при прийнятті постанови не керувався принципами верховенства права, надав неповну та не зовсім правильну правову оцінку обставинам, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, порушив Конституцію України, проігнорував рішення Конституційного Суду України та Верховного Суду України, не врахував судової практики Європейського Суду з прав людини, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Межі перегляду судом касаційної інстанції визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції діючій з 15 грудня 2017 року), відповідно до якої:

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Відповідно до статті 159 КАС України, в редакції діючій на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 161 КАС України (в редакції діючій до 15 грудня 2017 року), під час прийняття постанови суд вирішує:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи належить задовольнити позовні вимоги або відмовити в їх задоволенні;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання постанови;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Метою апеляційного перегляду є перегляд судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права (стаття 195 КАС України, в редакції діючій до 15 грудня 2017 року).

Отже, застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ, з 3 серпня 2011 року йому призначена пенсія, відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 80 % заробітної плати.

26 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2015 року № 1013 «Про впорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від суми місячної заробітної плати. До заяви додав довідку Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 16 вересня 2016 року №07-22/8876 про заробітну плату.

Листом від 17 жовтня 2016 року № 17770/05 Управління ПФУ відмовило позивачу у перерахунку пенсії із зазначенням того, що чинним законодавством не передбачено проведення перерахунків пенсії державним службовцям.

Не погоджуючись з такими діями позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок пенсії, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а відтак дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії згідно зі статтею 37-1 Закону України «Про державну службу», у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям, є протиправними. При цьому, зобов'язуючи відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням всіх виплат, на які нараховувалися платежі до Пенсійного фонду України (оклад, ранг, надбавка, вислуга та премія) і матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, не навів належного мотивування.

Суд апеляційної інстанції не погодився з такими висновками суду першої інстанції, мотивуючи своє рішення тим, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії до законодавства, яке регулює питання щодо пенсійного забезпечення, внесено зміни, які не передбачають перерахунку пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Таким чином, апеляційний суд переглядаючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що предметом спору в даній справі була лише відмова Управління ПФУ у здійсненні позивачу перерахунку пенсії, у зв'язку з підвищення посадових окладів державних службовців, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013.

Однак, як вбачається із змісту позовних вимог, позивач окрім вказаних вище вимог, також ставив питання про перерахунок пенсії з урахуванням всіх складових заробітної плати таких як матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, які не були враховані при призначені та визначенні розміру пенсії.

Таким чином, висновок апеляційного суду щодо застосування норм матеріального права в аспекті надання оцінки питанню наявності чи відсутності у позивача права на перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу працюючим державним службовцям, повністю не охоплює предмет даного спору.

Крім того, поза увагою апеляційного суду залишились довідки Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, а саме: від 2 серпня 2011 року № 06/3383, яка містить види та розмір виплат, що увійшли до складу заробітної плати для обчислення пенсії, а також від 8 жовтня 2014 року № 06/4372, яка стала підставою для звернення позивача до Пенсійного органу про перерахунок пенсії. Вказані довідки міститься в матеріалах справи, однак апеляційним судом вони не досліджувались.

Разом з тим, суд касаційної інстанції не заперечує висновку апеляційного суду, що враховуючи приписи статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року та Закону України від 9 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 1 травня 2016 відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Подібний підхід висловлений Верховним Судом у постанові від 6 березня 2018 року (справа № 344/16034/16-а), відповідно до якого з 1 грудня 2015 року та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу», не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам щодо його обґрунтованості, оскільки постановлене за результатом вирішення питання, яке повністю не охоплює предмет розгляду у даній справі. При цьому власне окремі позовні вимоги, докази, висновки суду першої інстанції, залишились поза увагою суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про недотримання судом апеляційної інстанцій норм процесуального права щодо повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції з направленням справи на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід встановити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, і лише після цього слід вирішити яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Судове рішення, на підставі встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в аспекті заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року - скасувати.

Справу № 750/9866/16-а направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду