Справа № 813/2417/18
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/3429/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

представника апелянта: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 813/2417/18 за адміністративним позовом ОСОБА_4 ОСОБА_5 до Львівського прикордонного загону західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови і рішення,-

В С Т А Н О В И В:

08.06.2018 р. позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог до Львівського прикордонного загону західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування Постанови про заборону вїзду в Україну від 01.01.2018р. та рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 01.01.2018 р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є особою похилого віку, хворіє на хронічні захворювання, у звязку з наявними захворюваннями в українських лікувальних закладах йому призначено курс лікування. Відмова у допуску на територію України для проходження лікування загрожує його життю та здоровю.

Крім того, ОСОБА_4 не володіє українською мовою та погано володіє російською мовою у звязку з чим просив відповідача пояснити в чому полягає суть правопорушення та надати йому перекладача. Однак, останній перекладача не надав та суть правопорушення не пояснив.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 р. скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 просив суд, апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове яким позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

ч.2 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вїзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускається лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти вїзду-виїзду.

Порядок вїзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із змісту позовної заяви видно, що ОСОБА_5 в квітні 2017 р. відвідував ОСОБА_6 Крим протягом трьох днів, авіарейсом Баку-Москва-Сімферополь. При придбані квитка, при посадці в літак він не володів інформацією та його ніхто не попереджував, що відвідувати ОСОБА_6 Крим заборонено.

ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що вїзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється зокрема, якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами вїзду-виїзду. За наявності підстав, зазначених в абз. 2,7-8 ч.1 ст. даної статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється вїзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Тобто, позивачу не було відомо що вїзд на тимчасово окуповану територію України можливий лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти вїзду-виїзду та не відомо про заборону вїзду в Україну іноземцю, який порушив вїзд на тимчасово окуповану територію України

01.01.2018 р. в 21 год. 00 хв. під час оформлення TNY № 0443 сполученням «Стамбул-Львів» в пункті пропуску для авіаційного сполучення «Львів-аеропорт» громадянин ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 предявив на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина ОСОБА_6 Азейбаржан.

Під час здійснення заходів контролю працівниками відділу прикордонної служби «Львів-аеропорт» встановлено, що позивач перетинав державний кордон України, через закриті пункти пропуску на тимчасово окупованій території.

01.01.2018р. рішенням тво начальника відділу прикордонної служби «Львів-аеропорт» ОСОБА_8 відмовлено в перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_5. (а.с. 10 )

Постановою тво начальника відділу прикордонної служби «Львів-аеропорт» ОСОБА_8 від 01.01.2018 р. заборонено ОСОБА_4 Ясофу вїзд на територію Україну строком на 3 роки. (а.с. 12 )

Із змісту даної постанови видно, що позивач порушив вимоги ч.2 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 367, а саме допустив вїзд на ТОТ ОСОБА_6 Крим та виїзд з неї з порушенням визначених даними нормативними актами без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами вїзду-виїзду.

Відповідно до п.п.3.8, 3.9 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону вїзду в Україну іноземцям та особами без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 р. № 946, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України ( далі Інструкція № 946 від 05.12.2011 р. ) перший примірник постанови із зазначеним на ній рішенням та довідка зберігається в органів охорони державного кордону, який затвердив постанову. Другий примірник постанови, завірений гербовою печаткою, штабом органу охорони державного кордону ( головним відділом) надсилається в підрозділ охорони державного кордону, яким ініційовано питання про заборону вїзду в Україну іноземцю.

Після отримання в установленому порядку від начальника зміни інформації про прийняте уповноваженою посадовою особою рішення старший зміни: оголошує рішення органу охорони державного кордону, мовою якою володіє іноземець.

В матеріалах справі відсутні належні та достовірні докази які свідчать про те, що позивач володіє українською та російською мовою.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що володіння позивачем російською мовою та розуміння суті вчиненого правопорушення підтверджується пояснювальною запискою останнього від 01.01.2017 р. яка знаходиться в матеріалах справи. (а.с.13 ) Оскільки, в пояснювальній записці відсутній запис самого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про те, що він володіє російською мовою, не потребує допомоги перекладача, а також інформації про відмову від перекладача.

Крім того, колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_4 не володіє українською мовою якою складені оспорюванні рішення, а правовий статус іноземця передбачає обовязок субєктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права зокрема, право на перекладача.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_5 володіє російською мовою та йому зрозуміла суть правопорушення тощо є оціночними судженнями та не заслуговують на увагу.

Отже, оскаржені постанова та рішення прийняті без залучення перекладача та не містить запису про розяснення позивачу його права на перекладача.

Аналіз законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства дає підстави для висновку, що правовий статус іноземця передбачає обовязок субєктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозвязку з правом знати за що він притягується до відповідальності та яка сама санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити відповідні рішення субєкта владних повноважень, які становлять втручання в його права.

Права іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 ст. 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 р. на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливість забезпечення права особи на перекладача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки Львівський прикордонний загін західного регіонального управління Державної прикордонної служби України як субєкт владних повноважень діяв не у спосіб передбачений законом. Відповідач порушив п.п.3.8, 3.9 Інструкції від 05.12.2011 р. № 946, а саме, не забезпечив позивача реальною можливістю реалізувати свої права, зокрема право на перекладача при прийнятті оспорюваних рішень, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Керуючись ст.ст.243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_4 ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 813/2417/18скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову т.в.о начальника відділу прикордонної служби «Львів-аеропорт» ОСОБА_8 від 01.01.2018р. про заборону громадянину ОСОБА_6 Азейбаржан ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 вїзду в Україну від 01.01.2018 р.

Визнати протиправним та скасувати рішення т.в.о начальника відділу прикордонної служби «Львів-аеропорт» ОСОБА_8 від 01.01.2018 р. про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_6 Азейбаржан ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.С. Затолочний

Суддя З.М. Матковська

Постанова складена в повному обсязі 15.03.2019р.