Справа № 0540/9342/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року справа №0540/9342/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Геращенка І.В., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., позивача - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, діючого за довіреністю, представника першого відповідача - Тищенка О.С., діючого за довіреністю, представника третьої особи - адвоката - Музиканта В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 0540/9342/18-а (головуючий суддя І інстанції Мозгова Н.А.), складену в повному обсязі 13 грудня 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Слов'янської міської ради, Управління містобудування та архітектури Слов'янської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

25 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Слов'янської міської ради та Управління містобудування та архітектури Слов'янської міської ради, третьої особи ОСОБА_5 про: визнання протиправним та скасування рішення постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, благоустрою, охорони навколишнього середовища та контролю за раціональним використанням природних ресурсів Слов'янської міської ради, прийняте в серпні 2012 року, яким було погоджено проект землеустрою ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з невідповідністю нормам Земельного кодексу та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та визнання протиправним та скасування рішення Управління архітектури та містобудування Слов'янської міської ради №164 від 01.08.2013 року про надання містобудівних умов та обмежень для забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з невідповідністю нормам Земельного кодексу та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 5-7).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року закрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, благоустрою, охорони навколишнього середовища та контролю за раціональним використанням природних ресурсів Слов'янської міської ради, прийняте в серпні 2012 року, яким було погоджено проект землеустрою ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з невідповідністю нормам Земельного кодексу та Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (а.с. 149-150).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати вищевказану ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права (а.с. 50-52).

В обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначила, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що спірне рішення є актом індивідуальної дії, який вичерпує свою дію після його реалізації.

Крім того, зазначила, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що спірні позовні вимоги стосуються набуття речового права, в дійсності вимоги стосуються дій суб'єкта владних повноважень, які всупереч діючим нормам законодавства надали дозвіл у вигляді рішень на забудову земельної ділянки.

Вважає, що суд першої інстанції не мав права посилатися на постанову Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 821/2681/14, оскільки спірні правовідносини і правовідносини у зазначеній постанові не є аналогічними.

Позивач та її представник в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просили суд її задовольнити

Представник першого відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, зазначили, що закриття провадження в спірній частині є правомірним.

Представник другого відповідача в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, представників другого відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернулась до суду із позовом до Слов'янської міської ради, Управління містобудування та архітектури Слов'янської міської ради, зокрема, про визнання протиправним та скасування рішення постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, благоустрою, охорони навколишнього середовища та контролю за раціональним використанням природних ресурсів Слов'янської міської ради, прийняте в серпні 2012 року, яким було погоджено проект землеустрою ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з невідповідністю нормам Земельного кодексу та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За заявою третьої особи, Донецький окружним адміністративний суд ухвалою від 12 грудня 2018 року закрив провадження щодо вищевказаних вимог, виходячи з того, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи користування (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), виникають цивільні права і обов'язки з власником земельної ділянки, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 ч.1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що предметом адміністративного процесуального права є взаємовідносини у сфері, що складаються у зв'язку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист.

Особливістю цих відносин є те, що вони пов'язані із реалізацією прав, свобод та інтересів суб'єктів у сфері публічно - правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

Тобто, специфіку публічно - правового спору визначають: суб'єктивний склад, підстави виникнення цього спору і тісне пов'язане з цим питання визначення меж повноважень адміністративного суду.

Що стосується кола суб'єктів публічно - правового спору, то обов'язковим його учасником є суб'єкт публічного управління, який є виразником державних і суспільних інтересів, носієм публічної влади, має особливий правовий статус, тому що наділений владними управлінськими функціями щодо об'єктів управління.

Специфіка публічно - правового спору обумовлена, також, його підставою: він виникає у випадку порушення суб'єктом публічного управління суб'єктивних публічних прав та інтересів громадянина або організації.

Особливістю правовідносин, що розглядаються адміністративними судами, є їх публічно - правовий характер, пов'язаний із сферою реалізації публічної влади.

Суттєвою ознакою публічно - правового спору є участь у справі суб'єкту владних повноважень, який виконує владні управлінські функції відносно інших суб'єктів і його рішення є обов'язковими для виконання.

Тобто, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

У межах ухвали про закриття провадження у справі спірним є визнання протиправним та скасування рішення постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, благоустрою, охорони навколишнього середовища та контролю за раціональним використанням природних ресурсів Слов'янської міської ради, прийняте в серпні 2012 року, яким було погоджено проект землеустрою ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з невідповідністю нормам Земельного кодексу та Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до висновків комісії, погоджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки за умов дотримання обов'язків землевласника згідно ст.. 91 Земельного кодексу України( а.с.33).

Комісія розглядала питання щодо правової природи земельної ділянки та її оцінки, відповідність місця розташування земельної ділянки розробленим та затвердженим у встановленому порядку вимогам нормативно - правових актів, генеральному плану населеного пункту, схемам та проектам землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів. Питання щодо підстав правомірності відведення земельної ділянки саме третій особі зазначена комісія не приймала.

Висновки комісії не носять обов'язковий характер при вирішенні питання щодо відведення земельної ділянки конкретній особі, саме рішенням міської ради було затверджено проект землеустрою , а земельну ділянку площею 0,0100 га за адресою: АДРЕСА_1 ( кадастровий номер НОМЕР_1) було надано безоплатно у власність ОСОБА_5

Отже висновок комісії вичерпав свою дію під час погодження проекту землеустрою та надання спірної земельної ділянки третій особі у власність, тому правомірність його прийняття має бути розглянута під час розгляду цивільного спору між позивачем та власником земельної ділянки.

Вивчивши предмет спору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач (комісія) приймаючи спірне рішення не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.

Прийняте відповідачем спірне рішення про погодження проекту землеустрою ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу стосувалось третьої особи (ОСОБА_5), а не позивача.

Натомість приватноправові відносини видрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення щодо погодження проекту землеустрою ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу є захистом прав позивача від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Відтак, спірні вимоги є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача та ОСОБА_5,який відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 і на підставі рішення Слов'янської міської ради від 12.10.2012 року є власником земельної ділянки площею 0.0100 га , яка розміщується за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.72-73).

Крім того визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Не обговорюючи питання правильності застосування судом норм Земельного та Цивільного кодексів України, суд апеляційної інстанції вважає, що в зазначеній вище правовій ситуації суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо закриття провадження у справі в частині вимог, які є предметом розгляду в апеляційній інстанції.

Твердження апелянта щодо невірних висновків суду першої інстанції про приватноправового характеру спору нівелюються вищевказаними нормами права та висновками суду.

Верховний Суд уже висловлював правову позицію щодо юрисдикції спорів у подібних правовідносинах у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 821/2681/14, від 31 серпня 2018 року у справі № 2а-690/12/2670, від 06 лютого 2019 року у справі № 820/2060/16, від 19 січня 2016 року (справа № 824/167/15-а).

При цьому, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не мав права посилатися на постанову Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 821/2681/14 є незмістовними, оскільки у даному випадку, як і у вищевказаній постанові судами розглядається питання приналежність юрисдикції спорів у подібних правовідносинах.

Крім того, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи вищевикладене, предмет даного спору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі, при цьому, доводи апеляційної скарги повністю нівелюються вищевказаними нормами права та правовими висновками суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність закриття провадження у справі, у зв'язку з тим, що даний спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 0540/9342/18-а - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 0540/9342/18-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 11 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 березня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова