Справа № 0240/3796/18-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3796/18-а

Головуючий у 1-й інстанції:Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

14 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Гончаренка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року (повний текст якого складено 22 грудня 2018 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що на підставі направлення на перевірку №009316 від 17.09.2018 року про проведення рейдової перевірки за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом 21.09.2018 року інспекторами Управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області проведено захід державного контролю, шляхом рейдової перевірки на а.д. М-21, Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський 286 км проведено перевірку автомобіля марки Mercedes-Benz Atego 1228L, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, що належить ОСОБА_4.

За результатами перевірки уповноваженими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом №058878 від 21.09.2018 року.

Відповідно до акту №058878 під час перевірки виявлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Зокрема, під час надання послуг з перевезення вантажу накладна №НО-0063771 від 21.09.2018 не відповідає п. 11.1 Наказу Мінтрансзв'язку України №363 від 14.10.1997 року, а саме: відсутні відомості про перевізника; найменування відправника і одержувача вантажу; водія автомобіля.

Відповідно до Акту, водія було ознайомлено з актом № 058887 від 21.09.2018 року, від пояснень та підпису водій ОСОБА_5 відмовився, про що інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області був зроблений відповідний запис.

В подальшому на адресу позивача було направлено повідомлення №19/18 для участі в розгляді справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт 21.09.2018. Вказане повідомлення позивачем отримано, про що свідчить поштове повідомлення про вручення від 01.10.2018 року.

Позивач на розгляд справи не прибув, що підтверджено письмовими доказами та не заперечувалась представником позивача в ході судового розгляду.

09.10.2018 року Управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №0149814, у зв'язку із тим, що допущено порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", та постановлено стягнути штраф в сумі 1700 грн.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача є необґрунтованими та не підтверджені обставинами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05 квітня 2001 року (далі - Закон №2344-III).

Відповідно п.1 ч.7 ст.6 Закону №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: зокрема державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Приписами п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 року (далі - Положення) визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті є Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

Разом з тим, процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року (далі - Порядок).

Приписами пункту 4 цього ж Порядку визначено, що державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

За визначенням, яке міститься в положеннях Закону №2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб'єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об'єкти, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка (п.12 Порядку).

За визначеннями наведеними в статті 1 цього ж Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно ст. 47 Закону №2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов'язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об'єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування. До комплексу допоміжних операцій, пов'язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги.

Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Правила технологічних перевезень вантажів транспортними засобами затверджуються керівництвом виробничого об'єкта.

Статтею 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно пункту 15 Порядку №1567, одними із питань, що перевіряється при проведенні рейдової перевірки є: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Пунктом 21 Порядку №1567 передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як вбачається з матеріалів справи, під час перевірки складено акт від 21.09.2018 року про те, що під час надання послуг з перевезення вантажу накладна №НО - 0063771 від 21.09.2018 не відповідає п. 11.1 Порядку перевезення вантажів наказу Мінтрансзв'язку №363 від 14.10.1997, а саме в накладній не зазначено відомості про перевізника, відправника, одержувача, водія, автомобіль, місце навантаження та розвантаження вантажу.

Під час судового засідання представником позивача заперечувався факт перевезення вантажу відповідно до накладної №НО - 0063771 від 21.09.2018. Згідно пояснень зазначено, що 21.09.2018 автомобіль Mersedes - Benz Atago 1228L, д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 прямував не до міста Вінниці, а в м. Калинівку Вінницької області за товаром "гречка". В підтвердження надано накладну №24 від 21.09.2018, договір поставки №1021 від 01.01.2018, укладений між ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_4, що, на думку представника позивача, підтверджує напрямок вищевказаного ТЗ до м. Калинівки та спростовує доводи відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що між ФОП ОСОБА_6 (Постачальник) та ФОП ОСОБА_4 (Покупець) укладено договір поставки №1021 від 01.01.2018. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору передбачено, що постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 3.4 Договору, постачальник за даним Договором поставляє Покупцю товари із залишковим терміном придатності з дня поставки щонайменше 1/2 від загального терміну придатності, якщо інше не передбачено окремими домовленостями між Покупцем і Постачальником оформленими додатками до Договору.

Згідно до п. 1.4 Договору, поставка товару здійснюється Постачальником за адресами згідно додатку №1.

Проаналізувавши положення вказаного договору, колегія суддів приходить до висновку, що обов'язок стосовно поставки товару на адресу Покупця покладається на Постачальника, що відповідно від ФОП ОСОБА_6 до ФОП ОСОБА_4

Отже, даний договір не є належним доказом напрямку вищевказаного ТЗ до м. Калинівки.

Судова колегія не приймає як доказ накладну №24 від 21.09.2018, оскільки в ній зазначено лише відомості про назву товару "гречка зелена" на суму 11800,00 грн. від ФОП ОСОБА_6 до ФОП ОСОБА_4 Зазначена видаткова накладна не містить відомостей про перевізника; найменування відправника і одержувача вантажу; водія автомобіля.

Щодо долученого дублікату чеку від 05.11.2018 від платника ОСОБА_4 на суму 11777,00 грн., де отримувачем визначено ОСОБА_7, то суд зазначає, що докази не можуть бути достовірними, на підставі яких не можна встановити дійсні обставини справи, зокрема, щодо відсутності порушень вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", установлених в ході перевірки.

В силу положень ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд апеляційної інстанції вважає дії позивача непослідовними. Так, позивач, первісно звертаючись до суду із адміністративним позовом, обґрунтовував протиправність оскаржуваної постанови тим, що під час перевірки здійснено огляд Полісу обов'язкового страхування НОМЕР_2. Однак, під час розгляд справи в суді першої інстанції встановлено, що під час перевірки уповноваженими особами відповідача встановлено порушення щодо оформлення товарно-транспортної накладної №НО-0063771.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Окрім того, згідно п. 25 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. (п. 26 Порядку № 1567)

Відповідно до п. 27 Порядку № 1567, у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як вбачається з матеріалів справи, про час і місце розгляду справи позивач був повідомлений рекомендованим листом з повідомленням.

Однак, на розгляд справи ОСОБА_4 не прибув, жодних заяв або пояснень до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області не надходило.

Під час судового засідання представник позивача не зміг пояснити суду апеляційної інстанції такі дії позивача.

Судова колегія вважає, що позивач, вважаючи, що Акт № 058878 від 21.09.2018 року є неправомірними, не був позбавлений можливості з'явитися на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт для доведення своїх правомірних дій.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 березня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Боровицький О. А.