Справа № 818/1708/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 р.Справа № 818/1708/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, повний текст складено 18.06.18 року по справі № 818/1708/18

за позовом ОСОБА_1

до Гарбузівського сільського голови Тучі Віталія Миколайовича

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Гарбузівського сільського голови Тучі Віталія Миколайовича, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Гарбузівського сільського голови Тучі В.М. - ненадання інформації на питання 1.1, 1.4, 1.5, 1.6, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1 його заяви від 03.10.2017 № 463;

- зобов'язати відповідача надати йому інформацію на питання 1.1, 1.4, 1.5, 1.6, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1 заяви від 03.10.2017 № 463;

- стягнути з відповідача 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- компенсувати судові витрати на підставі додатково наданих розрахунків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 03.10.2017 р. про надання інформації, відповідно до Закону України "Про звернення громадян". У заяві позивач поставив низку питань, на які просив надати відповідну інформацію. Листом від 19.10.2017 р. № 02-25/474 Гарбузівським сільським головою була надана відповідь, у якій, на думку позивача, не надано усього обсягу інформації, про який запитував ОСОБА_1 у зв'язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. При цьому обмеження права позивача на отримання інформації спричинило йому моральну шкоду, яку він просить відшкодувати у сумі 500,00 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Гарбузівського сільського голови Тучі Віталія Миколайовича про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Зобов'язано Гарбузівського сільського голову Тучу Віталія Миколайовича повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.10.2017 № 463 в частині звернення, викладеного в п. 1.1 та 1.6 даної заяви, зокрема щодо надання інформації про уповноважену сільською радою особу, яка відповідно до умов договорів приймала продукцію та про посадову особи сільської ради, яка приймала дві накладні, в яких відображена інформація щодо товару, марок і державних номерів машин, які здійснювали доставку товару та надати відповідь позивачу.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року в частині відмовлених позовних вимог та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги: визнати протиправною бездіяльність Гарбузівського сільського голови Тучі В.М. - ненадання інформації на питання 1.4, 1.5, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1 його заяви від 03.10.2017 р. № 463; зобов'язати відповідача надати йому інформацію на питання 1.4, 1.5, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1 заяви від 03.10.2017 р. № 463; стягнути з відповідача 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

В обґрунтування вимог посилається на те, що не згоден з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, бо воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи в цій частині, а мотивовані судом обставини справи не відповідають дійсності. Зазначає, що суд першої інстанції голослівно та бездоказово стверджує, що нібито відповідач надав йому відповідь на питання 1.4, 1.5, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1, а відповідь відповідача на вказані питання не задовольняють не тільки його, але й ст. 32, 34, 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки як вбачається з тексту листа №02-25/474 від 19.10.2017 р. за підписом Тучі В.М., відповіді на вказані питання не торкаються суті його прохань, викладених у заяві №463, а тому відповідь відповідача не можна кваліфікувати як відповіді на питання 1.4, 1.5, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1 його заяви №464. Вказує, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права необґрунтовано відмовився визнати протиправними дії відповідача в порушенні його права на інформацію, бо це порушення існує та визнано судом, а Конституція та інше інформаційне законодавство не передбачає та не визначає мінімальної кількості питань звернення на які заявнику не надано відповіді. Зроблені судом висновки не відповідають дійсним обставинам справи, бо ґрунтуються на припущеннях суду, що є порушенням норм матеріального та процесуального права та свідчить про невиконання судом вимог ст. 242 - 246 КАС. Крім того, вказує, що його право на інформацію було порушено відповідачем при виконанні ним службових обов'язків, а наслідками цих протиправних дій стало спричинення йому моральної шкоди яку він оцінив в 500 грн. Відмова суду у відшкодуванні моральної шкоди є сумнівною, ґрунтується на припущеннях суду, які не підтверджені доказами. Зазначає, що написання позовної заяви та звернення до суду, саме і є зміною звичайного способу життя і ці факти є визначальними та достатніми для відшкодування моральної шкоди. Посилається, що судом першої інстанції не була надана оцінка постанові Верховного суду від 30.01.2018 р. у справі №331/5300/14. Таким чином, вважає, що відповідно до ст. 315, 317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню, а його позовні вимоги задоволенню.

26.12.2018 р. та 07.03.2019 р. відповідачем було подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на те, що апеляційна скарга є невмотивованою, необґрунтованою, останній просив відмовити повністю в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 до Гарбузівського сільського голови Тучі Віталія Миколайовича.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо яких було відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про звернення громадян" звернувся до Гарбузівського сільського голови Тучі В.М. із заявою від 03.10.2017 № 463, в якій просив надати інформацію на поставлені питання.

Листом від 19.10.2017 р. № 02-25/474 на заяву № 463 позивача була надана відповідь.

Позивач, ознайомившись із змістом вказаної відповіді, вважав, що інформація на питання 1.1, 1.4, 1.5, 1.6, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1 заяви від 03.10.2017 № 463 надана не була, а тому звернувся до суду з позовною заявою.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовної заяви, суд першої виходив з того, що оскільки інформація на заяву ОСОБА_1 від 03.10.2017 № 463 надана Гарбузівською сільською радою не у повному обсязі, необхідно частково задовольнити позовні вимоги та зобов'язати Гарбузівську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.10.2017 № 463 в частині надання інформації про зазначення уповноваженої сільрадою особи, яка відповідно до умов договорів приймала продукцію та посадової особи сільради, яка приймала дві накладні, в яких відображена інформація щодо товару, марок і державних номерів машин, які здійснювали доставку товару та надати відповідь позивачу.

В частині зобов'язання Гарбузівської сільської ради надати відповідь по питанням, зазначеним у зверненні ОСОБА_1 від 03.10.2017 № 463 за номерами: 1.4, 1.5, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1 суд першої інстанції ввжав, що слід відмовити у задоволенні вимог, оскільки відповідь надана відповідачем, а незгода позивача із змістом відповіді не свідчить про ненадання такої відповіді, що підтверджується листом Гарбузівської сільської ради від 19.10.2017 № 02-25/474. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено, що моральна шкода була завдана відповідачем і саме у такому розмірі, в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтями 5, 7 Закону України "Про інформацію" визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду (ст. 7 Закону України "Про звернення громадян").

Порядок розгляду звернень у формі заяв (клопотань) визначений статтею 15 вищевказаного Закону, згідно із якою органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов'язаний об'єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Гарбузівського сільського голови Тучі В.М. з заявою №463 від 03.10.2017 р., зазначаючи, що остання відповідає вимогам Закону України "Про звернення громадян".

Надаючи оцінку відповіді Гарбузівського сільського голови Тучі В.М. від 19.10.2017 р. № 02-25/474 на предмет дотримання вимог Закону України "Про звернення громадян", колегія суддів зазначає, що позивачу було вчасно та по суті надано відповідь на питання 1.4, 1.5, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1 його заяви від 03.10.2017 р. № 463.

Так, відповідачем у відповіді від 19.10.2017 р. № 02-25/474 була надана ОСОБА_1 наступна інформація.

Гарбузівською сільською радою було укладено два договори з ДП "Лебединський Агролісгосп" на поставку дров так як кошти проплачувались з різних КФК (0170;4090). Дрова були завезені в повному обсязі та прийняті керівниками установ.

Оплата праці працівників сільської ради здійснюється в межах кошторису, який затверджується на рік.

Положення про преміювання працівників сільської ради, затверджене рішенням 10 сесії 7 скликання від 23.12.2016 "Про оплату апарату виконавчого комітету Гарбузівської сільської ради", визначає основні показники (умови) для преміювання працівників апарату сільської ради. Нормативними актами, якими керується сільська рада, складання переліку виконаних робіт працівниками сільської ради, не передбачено. Посадові особи сільської ради працювали згідно посадових обов'язків.

Програма соціально-економічного розвитку території сільської ради на 2016 рік була спрямована на посилення соціального захисту громадян, які проживають на території сільської ради. У Програмі було визначено цілі та завдання соціально-економічної та культурної політики сільської ради, спрямовані на розвиток сіл - роботи з благоустрою, виконання ремонтних робіт на об'єктах комунальної та інших форм власності, наповнення дохідної частини бюджету, з метою формування якісного та безпечного середовища життєдіяльності населення сіл.

Заходи Програми фінансувалися за рахунок коштів бюджету сільської ради, субвенцій з державного бюджету, коштів одержаних від соціальних угод з орендарями земельних ділянок.

Для забезпечення реалізації Програми передбачалося в установленому законом порядку залучення благодійних внесків та гуманітарної допомоги. Протягом 2015, 2016, 2017 років при виконанні заходів з благоустрою та культурно масових заходів приватними підприємцями надавалась допомога у вигляді надання послуг. Обліку зазначених послуг в сільській раді не ведеться. У 2016 році була надана фінансова допомога ТОВ "Ворожбалатінвест" шляхом перерахування коштів на суму 3685 грн. для відновлення водопостачання в с. Караван. Шляхом перерахування коштів на цільовий рахунок СФГ "Перлина" надало допомогу у 2016 році на святкування новорічних свят та пошиття костюмів в сумі 4451 грн. Щороку до Новорічних свят ТОВ "Ворожбалатінвест" надає новорічні подарунки дітям дошкільного і шкільного віку, які проживають на території сільської ради. За рахунок послуг, які надає СФГ "Перлина", розчищається сніг.

Про виконання програми соціально-економічного розвитку сільський голова звітує на засіданні сесії сільської ради.

В зв'язку з тим, що ФП с. Гарбузівка фінансується з районного бюджету, у 2016 році було надано субвенцію на покращення умов функціонування фельдшерського пункту с. Гарбузівка.

Склад виконавчого комітету сільської ради затверджено на І сесії ради 7 скликання.

Згідно облікової документації сільської ради Туча В.М. та члени його сім'ї мають на території сільської ради у власності та користуванні земельні ділянки:

ОСОБА_4 - для ведення ОСГ в с. Панченки площею 1,2510 га , в с. Гарбузівка площею 0,4544 га.

ОСОБА_5- для ведення ОСГ та будівництва та обслуговування житлових будівель в с. Гарбузівка площею 0,7446 га, пай - 4,3300 га.

ОСОБА_6 - паї 8,5600 га.

Земельні ділянки громадянам надавались рішеннями сесій сільської ради.

Таким, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Гарбузівського сільського голови Тучі В.М. щодо ненадання інформації на питання 1.4, 1.5, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1 заяви ОСОБА_1 від 03.10.2017 р. №463 та зобов"язання відповідача надати ОСОБА_1 інформацію на питання 1.4, 1.5, 3, 5, 8, 8.1, 8.2, 9, 9.1 заяви від 03.10.2017 № 463, оскільки відповідачем по справі будо надано відповіді на вказані питання.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідач не надав йому відповіді та не повідомив причини за яких сільський голова чи працівники сільської ради особисто не поінтересувались у поставщика, чому в накладній вказано, що дрова привіз автомобіль марки "ЗІЛ 130", а фактично дрова привіз автомобіль марки "Газ" з меншим об"ємом кузова, чи не збентежило сільського голову та працівників сільської ради те, що фактично дров було привезено менше чим зазначено в накладній, оскільки товар привезла машина з меншим об"ємом кузова і те, що дрова привезли машини марки та державні номери яких не відповідають маркам і державним номерам, вказаних в накладних, колегія суддів зазначає, що це є особисті припущення позивача, які не грунтуються на матеріалах справи, оскільки відповідачем у відповіді від 19.10.2017 р. № 02-25/474, яка була надана ОСОБА_1, було повідмомлено останнього, що Гарбузівською сільською радою було укладено два договори з ДП "Лебединський Агролісгосп" на поставку дров так як кошти проплачувались з різних КФК (0170;4090), дрова були завезені в повному обсязі та прийняті керівниками установ; доказів зворотнього, тобто того, що фактично дров було привезено мешне чим зазначено в накладній, позивачем не було надано до матеріалів справи.

Щодо доводів апелянта про те, що у автомобіля марки "ГАЗ", який привіз дрова, спереду був відсутній державний номер, а ззаду був причеплений державний номер В60-96ІХ, якого взагалі не має в базі, а також щодо того що з даного приводу Лебединський відділ поліції 08.06.2018 р. відкрив кримінальне провадження №0000244 та проводить досудове розслідування по факту підробки документів, а тому відповідач щоб не викривати себе не надав відповіді на питанння, а рішення суду в даному випадку допомагає приховати істину від громади, колегія суддів вважає вказані доводи необгрунтованими та такими, що носять характер припущень, надання вказаної інформації не належить компетенції відповідача як Гарбузівського сільського голови.

Щодо доводів апелянта про ненадання інформації на питання 3 заяви позивача від 03.10.2017 р., яке не розглянув суд першої інстанціх, а лише переписав текст відповіді позивача, з якої вбачається, що за кожен з 1 по 9 місяць 2017 року працівники сільради отримували премії за виконання ними посадових обов'язків, але ж за це виплачується заробітна плата і виникає питання про отримання вказаними працівниками не премій, а подвійної заробітної плати, колегія суддів вважає хибними, оскільки відповідачем було надано відповідь, що Гарбузівською сільською радою було затверджено відповідне Положення про преміювання працівників сільської ради, затверджене рішенням 10 сесії 7 скликання від 23.12.2016 "Про оплату апарату виконавчого комітету Гарбузівської сільської ради", яким визначено основні показники (умови) для преміювання працівників апарату сільської ради, а також надано відповідь, що нормативними актами, якими керується сільська рада, складання переліку виконаних робіт працівниками ради не передбачено, що свідчить про неможливість надання запитуваних ОСОБА_1 документів у вказаному питанні заяви позивача.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачу не було надано відповіді та не перераховано дії вчинені Гарбузівським сільським головою Тучею Віталієм Миколайовичем для забезпечення виконання соціально - економічного розвитку Гарбузівської сільської ради у 2017 році, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем у відповіді від 19.10.2017 р. № 02-25/474 було зазначено, що програма соціально-економічного розвитку території сільської ради на 2016 рік була спрямована на посилення соціального захисту громадян, які проживають на території сільської ради. Крім того, було дано відповідь, що вказаній програмі було визначено цілі та завдання соціально-економічної та культурної політики сільської ради, спрямовані на розвиток сіл - роботи з благоустрою, виконання ремонтних робіт на об'єктах комунальної та інших форм власності, наповнення дохідної частини бюджету, з метою формування якісного та безпечного середовища життєдіяльності населення сіл. Заходи цієї програми фінансувалися за рахунок коштів бюджету сільської ради, субвенцій з державного бюджету, коштів одержаних від соціальних угод з орендарями земельних ділянок.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідач не дав відповіді щодо нелегальних земельних ділянок, які використовуються останнім, повідомивши лише про легальні ділянки, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки у відповіді від 19.10.2017 р. №02-25/474 на заяву 463 позивача Гарбузівський сільський голова Туча Віталій Миколайович повідомив, що він та члени його сім'ї мають на території сільської ради у власності та користуванні земельні ділянки:ОСОБА_4 - для ведення ОСГ в с. Панченки площею 1,2510 га в с. Гарбузівка площею 0,4544 га., ОСОБА_5- для ведення ОСГ та будівництва та обслуговування житлових будівель в с. Гарбузівка площею 0,7446 га, пай - 4,3300 га., ОСОБА_6 - паї 8,5600 га.; земельні ділянки громадянам надавались рішеннями сесій сільської ради. Крім того, апелянтом не конкретизується, які саме земельні ділянки, ніби то нелегально використовує позивач зі своєю сім"єю.

Щодо доводів апелянта про те, що позивач не пояснив навіщо у своїх поясненнях поліції надав завідомо недостовірну інформацію про те, що нібито громадяни ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, по усній домовленості, надали свої земельні ділянки, які ніби то знаходяться в приватній власності зазначених громадян, оскільки на час надання відповіді на заяву №463, тобто станом на 19.10.2017 р., названі громадяни не мали документів на право власності земельними ділянками, що були нелегально передані в користу сім"ї, колегія суддів вважає, що такі доводи мають характер особистих припущень апелянта, не підтверджуються відповідними доказами та не стосується безпосередньо відповідача по справі як Гарбузівського сільського голови.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 500 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач повинен зазначити обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.

Колегія суддів вказує на те, що в обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що протиправною бездіяльністю відповідач завдав йому моральної шкоди у розмірі 500 грн., що виразилася у необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної інформації, створенні перешкод його усталеному життю, витрачання особистого часу на пошуки шляхів для відновлення своїх прав, заподіяння психічних та душевних страждань, приниження честі та гідності, що пов'язані з порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем не було надано доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров'я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність оцінки у рішенні суду першої інстанції постанови Верховного Суду від 30.01.2018 року про справі № 331/5300/14, колегія суддів звертає увагу на те, що сама по собі наявність практики Верховного Суду щодо відшкодування моральної шкоди не є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 500 грн., оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Щодо клопотання апелянта про стягнення з відповідача по справі судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для його задоволення, оскільки ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2108 р. по справі №818/1708/18 позивача було звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 500 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 року по справі №818/1708/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 18.03.2019 року