Справа № 320/134/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/134/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, щодо не об'єднання вчасно виконавчих проваджень, які відкривались ним відносно одного боржника - товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-німецьке спільне підприємство «Шмайсер»;

- визнати протиправними дії Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, з перерахування стягнутих ним з товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-німецьке спільне підприємство «Шмайсер» коштів на загальну суму 1 263 048,37 грн., одному лише зі стягувачів - ПП «Маркон», за платіжними дорученнями №730 від 05.10.2017 на суму 225 000,00 грн.; №738 від 23.10.2017 на суму 83 000,00 грн.; №842 від 27.11.2017 на суму 883 048,37 грн.; №310 від 13.03.2018 на суму 122 000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини 2 ст. 123 КАС України у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, скаржник стверджує, що суд мав виходити із загального, шестимісячного, строку для звернення до суду.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що у поданій до суду 08.01.2019 р. позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що 20.02.2017 р. Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження ВП № 53372842 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-німецьке спільне підприємство «Шмайсер» на його користь 1 319 840 грн. 34 коп.

Також, відповідачем здійснюються виконавчі дії з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-німецьке спільне підприємство «Шмайсер» коштів на користь ПП «Маркон».

Названі виконавчі провадження були об'єднані у зведене виконавче провадження лише 04.12.2017 р.

Разом з тим, у жовтні, листопаді 2017 р., березні 2018 р. державний виконавець перерахував на користь ПП «Маркон» 1 263 048 грн. 37 коп., що були стягнуті з боржника.

Вважаючи, що відповідач протиправно своєчасно не вчинив дії щодо об'єднання виконавчих проваджень, що призвело до перерахування коштів лише на користь одного стягувача, позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого п.1 ч.2 ст.287 КАС України.

06.02.2019 р. позивач звернувся із заявою про поновлення пропущеного строку на подання позовної заяви. Клопотання вмотивоване тим, що строк на подання позовної заяви пропущено з незалежних від нього та поважних причин, оскільки про протиправні дії та бездіяльність відповідача, які оскаржуються, він довідався лише 03.01.2019 р., після ознайомлення з матеріалами справи № 911/1810/18 про банкрутство ТОВ «УНСП «Шмайсер» в господарському суді Київської області, що підтверджується заявою від 03.01.2019 р. про ознайомлення з матеріалами цієї справи. Позивач зазначає, що в цей же день, зняв з матеріалів вказаної справи копії документів, які обґрунтовують позовну заяву до адміністративного суду та які до цього часу у позивача були відсутні (та без яких не можна було б подати позову до адміністративного суду, який відповідав би вимогам КАС України). Позивач стверджує, що про дані обставини до цього часу було не відомо, оскільки раніше вказаних документів у позивача не було та про порушення своїх прав та наявність підстав для звернення до адміністративного суду він не знав. Учасником виконавчих проваджень, дії та бездіяльність органу державної виконавчої служби, в яких оскаржується (стягувач - ПП «Маркон», боржник - ТОВ «УНСП «Шмайсер»), позивач не був, а тому можливості (відповідних прав) ознайомитися з ними раніше також не було. В судовому засіданні господарського суду Київської області у справі № 911/1810/18 про банкрутство ТОВ «УНСП «Шмайсер», яке відбулося 19 листопада 2018 року, була оголошена лише вступна та резолютивна частина ухвали. Зміст поданих до суду учасниками цієї справи, зокрема ПП «Маркон», документів (на які позивач посилається у своєму позові до адміністративного суду) в судовому засіданні не обговорювався та позивачу був невідомий. Позивач повідомляє, що з повним текстом цієї ухвали ознайомився 03.01.2019 р. (при ознайомленні з матеріалами справи), а вже 08.01.2019 р. звернувся до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до частини 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 р. сформулював правову позицію, яка полягає у неступному.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як зазначає позивач, виконавчі провадження щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-німецьке спільне підприємство «Шмайсер» коштів були об'єднані у зведене виконавче провадження 04.12.2017 р.

Таким чином, з цієї дати ОСОБА_2 набув статусу сторони (стягувача) у зведеному виконавчому провадженні.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 р. № 1404-VIII передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Отже, позивач повинен був і міг (мав реальну можливість) знати про порушення свого права з 04.12.2017 р., проте до суду звернувся лише 08.01.2019 р., тобто з пропущенням встановленого статтею 287 КАС України десятиденного строку звернення до суду.

Так само, позивачем не доведено, що у нього була відсутня об'єктивна можливість раніше ознайомитись із текстом ухвали від 19 листопада 2018 року у справі № 911/1810/18 про банкрутство ТОВ «УНСП «Шмайсер», на яку він посилається.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Виходячи з наведеного, судова колегія не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі порушено норми процесуального права, а твердження скаржника про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню шестимісячний строк звернення до суду є помилковим внаслідок неправильного тлумачення наведених процесуальних норм.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись статтями 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 19 березня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук