Справа № 810/3401/17
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року № 810/3401/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю:

представників позивача - Геращенко А.П., Яковенко А.Ю., Гнатюка В.В.,

представників відповідача - Потапенка С.А., Мудренок В.М.,

представника третьої особи - Бондаренко Л.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Білоцерківської міської ради до Білоцерківської районної ради, Головного управління Держгеокадастру у Київській області третя особа: Фурсівська сільська рада

про визнання протиправним та скасування рішення Білоцерківської районної ради Київської області від 12.03.2015 №40-427 "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району" та зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області внести зміни до відомостей Державного земельного кадастру щодо меж адміністративно-територіальних одиниць м. Біла Церква та с. Фурси відповідно до меж, встановлених "Технічним звітом по відновленню та встановленню меж земель м. Біла Церква Київської області" від 22.03.1991 (площа м. Біла Церква за яким становить 5591 га).

встановив:

Білоцерківська міська рада звернулась до суду з позовом до Білоцерківської районної ради Кмївської області (відповідач-1) та Головного управління Держгеокадастру у Київській області (відповідач-2) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Білоцерківської районної ради Київської області від 12.03.2015 №40-427 «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району» (далі - Рішення №40-427);

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області внести зміни до відомостей Державного земельного кадастру щодо меж адміністративно-територіальних одиниць м.Біла Церква та с.Фурси відповідно до меж, встановлених «Технічним звітом по відновленню та встановленню меж земель м.Біла Церква Київської області» від 22.03.1991 (площа м.Біла Церква за яким становить 5591 га).

Крім цього позивач просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк на звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання.

Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2018 подальший розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження, визначеними Кодексом адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2018 залучено у якості третьої особи по справі на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Фурсівську сільську раду Білоцерківського району Київської області.

Протокольною ухвалою суду від 25.01.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою суду від 08.02.2018 залишено без розгляду клопотання Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та Терезинської селищної ради Білоцерківського району Київської області про вступ у справу як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 15.07.1985 рішенням виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів №243 затверджено генеральний план м. Біла Церква, згідно якого площа м. Біла Церква в межах міської межі склала - 4443,0 га. На виконання положень генерального плану м. Біла Церква та потреб міста у 1991 році Головним управлінням геодезії і картографії при Раді Міністрів СРСР «Український державний інститут інженерно-геодезичних вишукувань і зйомок «УКРГИИГИС» (далі - УКРГИИГИС) на підставі рішення Білоцерківського міського виконавчого комітету №335 від 20.09.1990 та договору з Управлінням житлово-комунального господарства №III від 19.03.1990 були виконані роботи по відновленню та встановленню меж земель м. Біла Церква. Дозвіл на виконання зазначеного виду робіт був виданий Українською територіальною інспекцією Держгеонагляду за №206 від 16.05.1990.

Позивач вважає, що процедура встановлення і закріплення межі м. Біла Церква була проведена згідно законодавства, що діяло на той час, та відповідає вимогам нормативно-правових актів, що підтверджується «Технічним звітом по відновленню та встановленню меж земель м. Біла Церква Київської області» від 22.03.1991, підписаним та завіреним уповноваженими особами УКРГИИГИС. За результатами виконаних робіт та встановленими координатами пунктів міської межі, винесених в натуру, площа території м. Біла Церква склала - 5591 га.

Пояснює, що Рішенням № 40-427 затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району Київської області (далі - Проект землеустрою); внесено зміни в межі села Фурси, а саме: додатково до території села включено 560 га (за рахунок частини території м. Біла Церква) та затверджено територію с.Фурси загальною площею 1040 га; внесено зміни в межі с.Чмирівка, а саме додатково до території села включено 101,3 га та затверджено територію с.Чмирівка загальною площею 212,2 га.

Позивач вважає, що оскаржуваним рішенням разом зі зміною меж с. Фурси фактично були внесені зміни у межі м. Біла Церква, оскільки Проект землеустрою передбачав розширення меж с. Фурси саме за рахунок земель, що перебувають у межах території м. Біла Церква. При цьому не були враховані межі м. Біла Церква (встановлені «Технічним звітом по відновленню та встановленню меж земель м. Біла Церква Київської області» від 22.03.1991), відсутнє погодження позивачем Проекту землеустрою як суб'єктом, за рахунок земель якого відбувається зміна меж адміністративно-територіальної одиниці.

У наданих до суду письмових поясненнях від 17.09.2018 позивач вказує, що Проект землеустрою включає в себе території які ще у 1985 році були закріплені за містом Біла Церква - (селекційна станція «Олександрія») та прилеглі до неї території, що входили в резервну територію міста Біла Церква та за рахунок яких була сформована приміська зона.

Позивач вважає, що дану територію незаконно вилучено у міста Біла Церква та без погодження територіальної громади міста Біла Церква було включено до Проекту землеустрою.

Вказує, що спір стосується земельних ділянок міста обласного значення за адресою селекційна станція «Олександрія» м.Біла Церква Київської області та прилеглих до них територій, що входили в резервну територію міста Біла Церква та за рахунок яких була сформована приміська зона. Селекційна станція «Олександрія» відповідно до Матеріалів опису адміністративних меж міських (селищних) Рад Київської області 1968 року та акту від 25.06.1968 затверджених рішенням виконкому Київської обласної Ради депутатів трудящих від 28.10.1968 №791 «Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) Рад депутатів трудящих Київської області» та Генерального плану міста Біла Церква затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів УРСР від 15.07.1985 №243 - входить до затвердженої містобудівної документації. Тому селекційна станція «Олександрія» включена до містобудівної документації міста Біла Церква що затверджена у порядку передбаченому законодавством того часу ще у 1985 році.

У письмових поясненнях від 17.09.2018 позивач вказує, що крім затвердженої території згаданої у Генеральному плані міста Біла Церква 1985 року, даною ж документацією визначено території які відносяться до міста, а також визначено резервні території та приміські зони. Проект землеустрою включає в себе спірні території, тобто території які ще 1985 році були закріплені за містом Біла Церква - (селекційна станція «Олександрія») та прилеглі до неї території, що входили в резервну територію міста Біла Церква та за рахунок яких була сформована приміська зона.

У Запереченнях на письмові пояснення Білоцерківської районної ради від 02.11.2018 позивач зазначає, що межі міста були винесені в натуру згідно Генерального плану міста Біла Церква 1985 року. Також, на законодавчому рівні передбачалися такі поняття як «приміська та зелена зона» із наявних документів можливо встановити, що в комплексі з Генеральним планом міста Біла Церква 1985 року було затверджено «Проект планировки пригородной и зеленой зоны г. Белая Церковь 1980 года».

Вказує, що Проект землеустрою не погоджений суміжною територіальною громадою тобто, територіальною громадою міста Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради. Крім того, відповідно до абз.2 ч.2 ст.173 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів. Тобто, у даному конкретному випадку Проект землеустрою повинен був розроблятися на підставі двох генеральних планів села Фурсів та Чмирівки.

У судових засіданнях представники позивача підтвердили обставини викладені у позовній заяві та наданих письмових поясненнях, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач-1 проти позову заперечував. В обґрунтування своєї правової позиції вказує, що всі прийняті рішення Білоцерківської районної ради оприлюднювалися на офіційному сайті Білоцерківської районної державної адміністрації до початку роботи в грудні 2015 року офіційного сайту Білоцерківської районної ради. Тому, відповідач міг знати про оскаржуване рішення.

Зазначає, що Білоцерківська міська рада і Білоцерківська районна рада, повідомляє у газеті «Замкова гора» про проведення чергової сесії. У №16-17 вказаної газети 27.02.2015 було розміщеного повідомлення про проведення сорокової сесії Білоцерківської районної ради з порядком денним, пунктом 16 якого є «Затвердження проекту землеустрою про встановлення (зміну) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району».

Вважає, що твердження позивача про відсутність інформації про прийняті рішення Білоцерківської районної ради є такими, що не відповідають дійсності, оскільки позивач міг знати і знав про прийняте рішення районної ради.

У письмових поясненнях від 12.04.2018 вдповідач-1 також наголошував на пропуск позивачем строків звернення з вказаним позовом посилаючись на інші обставини. Зокрема, на те, що листом від 21.04.2016 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради звертався до Фурсівського сільського голови з проханням надати текстові та графічні матеріали генерального плану с. Фурси з документами про його затвердження і внесення меж с. Фурси в натуру, або іншу містобудівну документацію (план землеустрою щодо встановлення меж с. Фурси, плани зонування територій, детальні плани території). На зазначений лист Фурсівська сільська рада 05.05.2016 надала письмову відповідь, в якій повідомила Білоцерківську міську раду, що відомості про землі с. Фурси та с.Чмирівка внесені до Державного земельного кадастру відповідно до витягів. Копії цих витягів були додані.

Зазначає, що Листом від 06.07.2016 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради знову звертався до Фурсівського сільського голови з проханням надати інформацію щодо генерального плану с. Фурси з метою використання даних матеріалів при розробці та затвердженні генерального плану м. Біла Церква. Також в цьому листі визнається отримання від Фурсівської сільської ради відповіді 05.05.2016 з копіями документів про встановлення меж с. Фурси та с. Чмирівка. На даний лист Фурсівська сільська рада 20.07.2016 надала письмові відповідь, в якій повідомила Білоцерківську міську раду, що генеральний план сіл Фурси та Чмирівка був виготовлений ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД», також погоджений Київською обласною державною адміністрацією і містобудівною радою Київської обласної державної адміністрації та пройшов державну експертизу. Повідомлено про те, що Рішенням №40-427 затверджена технічна документацію із землеустрою щодо встановлення меж населених пунктів Фурси і Чмирівка.

Відповідач-1 вважає, що Білоцерківська міська рада, в особі заступника Білоцерківського міського голови Гнатюка В.В., вперше дізналась про генеральний план с. Фурси і с. Чмирівка та про встановлення меж населених пунктів Фурси і Чмирівка у липні 2016 року, а не у 2017 році, як зазначено у адміністративному позові. Тому поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду не існує.

Відповідачем-1 надано до суду письмові пояснення від 25.01.2018 в яких він зазначив, що 24.02.2015 до Білоцерківської районної ради звернулась Фурсівська сільська рада з поданням про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району Київської області. Даний Проект землеустрою розроблений ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на підставі рішення Фурсівської сільської ради від 04.03.2014 №35-756 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни населених пунктів сіл Фурси та Чмирівка Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області». Дане рішення було прийнято після затвердження генерального плану сіл Фурси та Чмирівка рішенням Фурсівської сільської ради від 04.03.2014 №35-741.

Позивач звертає увагу суду на те, що на генеральному плані, виготовленому ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД», наданому Фурсівською сільською радою, стояв підпис Білоцерківського міського голови Савчука В.П., скріплений печаткою Білоцерківської міської ради від 24.02.2014 та підпис Голови Сквирської районної ради Соболя Б.В., скріплений печаткою Сквирської районної ради від 24.02.2014. До Проекту землеустрою був наданий Висновок державної експертизи землевпорядної документації від 22.12.2014 №1634-02е, проведеної Головним управлінням Держземагентства у Київські області. В ньому зазначалось, що поданий на державну експертизу Проект землеустрою відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується.

Відповідач-1 вказує, що в матеріалах Проекту землеустрою наявні погодження Білоцерківської районної державної адміністрації (розпорядження №492 та №491 від 21.11.2014) за рахунок території якої відбулось розширення меж сіл Фурси та Чмирівка.

Зазначає, що зі змісту акту опису адміністративних меж Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих від 25.06.1968 вбачається, що він був складений посадовими особами Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих без залучення суміжних землекористувачів та Фурсівської сільської Ради депутатів трудящих, зокрема. Проект землеустрою, затверджений уповноваженим органом на підставі якого був складений цей акт, суду позивач не надав.

Щодо твердження позивача про те, що проведення робіт по відновленню та встановленню меж земель м. Біла Церква було здійснено у 1990 році на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 20.09.1990 №375 «Про встановлення зовнішніх меж міста Біла Церква» відповідач-1 зазначає, що згідно цього звіту по координатам міської межі була вирахувана загальна площа території міських земель, яка складає 5590,86 га. Як вбачається з акту прийому-передачі польових геодезичних робіт по відновленню міської межі м. Біла Церква Київської області, ці роботи були закінчені у грудні 1990 року. Згідно чинного на той час законодавства після проведення технічних робіт по встановленню меж м. Біла Церква у 1990 році виконавчий комітет Білоцерківської міської ради для юридичного встановлення меж повинен був звернутись з поданням до Президії Верховної Ряди Української PCP, яка мала повноваження прийняти рішення про встановлення меж м. Біла Церква Київської області. Однак позивач цього не зробив.

Зазначає, що позивач не погоджував із Фурсівською сільською радою у 1990 - 1991 роках виведення в натуру меж земель м. Біла Церква та акти про узгодження меж не оформлялись. Були лише проведені технічні роботи по встановленню меж м. Біла Церква, але ці межі не погоджувались з Фурсівською сільською радою та не приймалось рішення повноважного органу про встановлення меж м. Біла Церква.

Відносно затверджених виборчих округів з виборів депутатів місцевих ради та міського голови відповідач-1 зазначає, що утворення виборчих дільниць на території міста або села здійснюється на підставі відомостей про реєстрацію громадян на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Факт реєстрації громадянина в конкретній адміністративно-територіальній одиниці не є підтвердженням того, що ця територія входить у межі конкретного населеного пункту, тобто міста або села. Оскільки питання розроблення землевпорядної та містобудівної документації регулюються Законами України «Про землеустрій», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про топографо-геодезичну та картографічну діяльність», Земельним кодексом України та ін., а не виборчим законодавством України

У письмових поясненнях від 23.06.2018 (аналогічні за змістом пояснення були надані третьою особою 18.06.2018) вказує, що сам факт реєстрації громадян та об'єктів нерухомого майна адресою: м.Біла Церква, селекційна станція «Олександрія», у розумінні земельного законодавства України не є підтвердженням належності земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти нерухомості до комунальної власності територіальної громади м.Біла Церква.

Зазначає, що генеральний план сіл Фурси та Чмирівка затверджений рішенням Фурсівської сільської ради від 04.03.2014 №35-741 (далі - Генеральний план), тобто за два роки до затвердження нового генерального плану м. Біла Церква, а Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району Київської області був затверджений Рішенням від №40-427.

У письмових поясненнях від 30.11.2018 відповідач-1 стверджує, що Указ Президії Верховної Ради УРСР «Про порядок найменування і перейменування областей, районів, міст та інших населених пунктів і вирішення питань адміністративно-територіального поділу в Українській PCP» від 28.06.1965 № 4н-VІ не делегував повноваження обласним Радам народних депутатів встановлювати або змінювати межі міст, а навпаки містив пряму норму згідно якої це було виключне право Президії Верховної Ради УРСР.

Вказує, що проектні строки приміських зон м. Біла Церква 1965 та 1980 pоки закінчились, крім того, проектування приміської зони не передбачало її надання в користування або у власність м. Біла Церква, а тому твердження позивача про те, що Фурсівська сільська рада перед тим, як включати територію селекційної станції «Олександрія» у межі с. Фурси Білоцерківського району Київської області повинна була її з початку вилучити, не ґрунтується на положеннях ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України.

Відповідач-2 проти позову заперечував. В обґрунтування своєї правової позиції вказує, що Білоцерківська міська рада неодноразово розпочинала розробляти документацію із землеустрою щодо встановлення і зміни меж м. Біла Церква, однак до цього часу дана документація в повному обсязі не затверджена у відповідності до вимог чинного законодавства, тому і встановити факт будь-якої накладки на межі с. Фурси та меж м. Біла Церква не має можливості. В свою чергу Фурсівська сільська рада належним чином розробила та затвердила у відповідності до вимог законодавства документацію із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) адміністративно-територіальної одиниці с. Фурси, яка стала підставою для внесення відомостей до Національної кадастрової системи відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр».

Зазначає, що попередньо зроблено Проект землеустрою отримав позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації. Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» Технічний звіт про встановлення кордонів міста Біла Церква, не є на даний час підставою для внесення відомостей до Державного Земельного Кадастру відомостей щодо меж м.Біла Церква.

Крім того вважає, що судом не може братися до уваги і вважатися достатніми посилання позивача як на доказ меж міста Біла Церква виборчої документації, так як існує чітко визначений перелік документів, що є підставою для встановлення меж населеного пункту.

Третя особа проти позову заперечувала. В обґрунтування своєї правової позиції вказує, що Рішення №40-427 прийняте Білоцерківською районною радою у відповідності до законодавства України. Генеральний план сіл Фурси та Чмирівка виготовлений ДП «УКРНДПІЦИВІЛБУД» та затверджений рішенням Фурсівської сільської ради від 04.03.2014 №35-741, а також погоджений Білоцерківською районною адміністрацією (розпорядження №147 від 20.03.2014 р.) та містобудівною радою Київської обласної державної адміністрації, пройшов експертизу. На Генеральному плані стоїть підпис Білоцерківського міського голови Савчука В.П., скріплений печаткою Білоцерківської міської ради від 24.02.2014 та підпис Голови Сквирської районної ради Соболя Б.В., скріплений печаткою Сквирської районної ради від 24.02.2014.

Зазначає, що на підставі Генерального плану та рішення Фурсівської сільської ради від 04.03.2014 №35-756 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни меж населених пунктів сіл Фурси та Чмирівка Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області» виготовлений Проект землеустрою. Згідно висновку державної експертизи землевпорядної документації проведеної Головним управлінням Держземагентства у Київські області Проект землеустрою відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується. Після цього Фурсівська сільська рада звернулась до Білоцерківської районної ради з поданням про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району, Київської області, яка в свою чергу прийняла Рішення №40-427.

Відносно визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду третя особа у письмових поясненнях наводила аналогічні доводи що й відповідач-1. Причини пропуску звернення з вказаним позовом до суду вважає неповажними.

У судових засіданнях представники відповідачів та третьої особи проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Також наголошували на пропуску позивачем строків звернення з вказаним позовом.

Допитаний судом у якості свідка Гнатюк Валерій Володимирович повідомив суду, що він працює заступником міського голови Білоцерківської міської ради. Відповідно розпорядження міського голови він контролював та координував роботу підрозділів, які займались проектуванням генерального плану міста Біла Церква. Виконавчими органами здійснювались заходи щодо дотримання вимог чинного законодавства по підготовці містобудівної документації. До нього, як до заступника міського голови, надходила кореспонденція зі зверненнями громадян які проживають за адресою Селекційна станція «Олександрія» про те, що порушенні їх права діями Фурсівської сільської ради та іншими компетентними органами, які приймали рішення щодо відведення даної території у власність Фурсівської сільської ради.

Свідок зазначив, що виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради вживались заходи, які полягали у зверненні до суміжних сільських та селищних рад для врахування їх містобудівної документації. Дані листи (звернення) підписував він особисто. На його звернення надійшла відповідь від Фурсівської сільської ради. Однак матеріали були не надані у повній мірі. Не надавались графічні матеріали за якими можна було б визначити, які території були включенні до генерального плану Фурсівської сільської ради. Про наявність генерального плану у Фурсівської сільської ради стало відомо при проходженні погодження в структурному підрозділі Київської обласної державної адміністрації. Після цього Білоцерківською міською радою були повторно направленні звернення до Фурсівської сільської ради та Управління містобудування та архітектури про надання інформації у тому числі технічної документації для того щоб визначити та врахувати їх при проектуванні генерального плану міста Біла Церква.

Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення представника третьої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, підставою для звернення позивача до Київського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом стало, на думку позивача, порушення відповідачем-1 визначеного законодавством України порядку встановлення та зміни меж адміністративно-територіальних одиниць, що, в свою чергу, потягло за собою порушення законних та охоронюваних законом прав та інтересів позивача.

Позивач стверджує, що про Рішення №40-427 Білоцерківській міській раді стало відомо після отримання депутатського звернення депутата Білоцерківської міської ради ОСОБА_12 від 13.04.2017 в якому, зокрема, було надано копію оскаржуваного рішення.

Позивач стверджує, що не знав і не міг знати, про порушення його прав, не мав можливості звернутись до суду у визначений процесуальним законодавством шестимісячний строк з моменту прийняття оскаржуваного рішення, тому просив врахувати вищевказані обставини як поважні та поновити строки звернення до адміністративного суду.

Щодо строків звернення позивача до суду з вказаним позовом суд зазначає наступне.

Строки звернення до адміністративного суду встановлені ч.1 ст.99 КАС України (в редакції чинній на момент звернення з вказаними позов до суду), якою передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до Регламенту Білоцерківської міської ради VII скликання затвердженому рішення Білоцерківської міської ради від 11.12.2015р. №07-02-VII Білоцерківська міська рада являється представницьким органом місцевого самоврядування, наділений правом представляти інтереси територіальної громади м. Білої Церкви, приймати від її імені рішення та здійснювати в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», Європейською хартією місцевого самоврядування, іншими нормативно-правовими актами та цим регламентом.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України (у редакції чинній на день звернення позивача до суду з вказаним позовом), у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»),

Отже, в розумінні чинного законодавства позивач являється суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.99 КАС України (у редакції чинній на момент звернення позивача з вказаними позов до суду) для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Судом встановлено, що згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» прийняті рішення Білоцерківської районної ради оприлюднювалися на офіційному сайті Білоцерківської районної державної адміністрації до початку роботи в грудні 2015 року офіційного сайту Білоцерківської районної ради. Підтвердженням цього є лист Білоцерківської районної державної адміністрації №06-09/1188 від 30.10.2017 р.

Крім того, позивач і відповідач повідомляють в регіональній газеті «Замкова гора» про проведення чергової сесії. Так, в №16-17 вказаної газети 27.02.2015 було розміщено повідомлення про проведення сорокової сесії Білоцерківської районної ради з порядком денним, пунктом 16 якого є «Затвердження проекту землеустрою про встановлення (зміну) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району».

Судом встановлено, що Листом від 21.04.2016 №1302/1-17 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради з метою врахування містобудівної документації, розробленої на замовлення Фурсівської сільської ради, звертався до Фурсівського сільського голови з проханням надати текстові та графічні матеріали генерального плану с.Фурси з документами про його затвердження і внесення меж с. Фурси в натуру, або іншу містобудівну документацію (план землеустрою щодо встановлення меж с. Фурси, плани зонування територій, детальні плани території). Даний лист був підписаний заступником Білоцерківського міського голови - Гнатюком В.В.

На вищезазначений лист Фурсівська сільська рада 05.05.2016 за №240/02-14 надала письмову відповідь, в якій повідомила Білоцерківську міську раду, що відомості про землі с. Фурси та с.Чмирівка внесені до Державного земельного кадастру відповідно до витягу НВ - 015 від 25.12.2015 про землі в межах території адміністративно-територіальної одиниці с. Фурси та витягу НВ 3042016 від 01.01.2016 про землі в межах території адміністративно-територіальної одиниці с.Чмирівка. Як вбачається з даного документу, копії цих витягів були додані.

Листом від 06.07.2016 № 2326/1-7 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради знову звертався до Фурсівського сільського голови з проханням надати Інформацію щодо генерального плану с. Фурси з метою використання даних матеріалів при розробці та затвердженні генерального плану м. Біла Церква. Також в цьому листі визнається отримання від Фурсівської сільської ради відповіді 05.05.2016 за №240/02-14 з копіями документів про встановлення меж с.Фурси та с.Чмирівка. Даний лист був підписаний заступником Білоцерківського міського голови - Гнатюком В.В. та зареєстрований у загальному відділі Фурсівської сільської ради 08.07.2016 за вх.№202/02-13.

На даний лист Фурсівська сільська рада 20.07.2016 за №437/02-14 надала письмові відповідь, в якій повідомила Білоцерківську міську раду, що генеральний план сіл Фурси та Чмирівка був виготовлений державним підприємством «Український науково-дослідний і проектний інститут «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД», також він був погоджений Київською обласною державною адміністрацією (розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 20.03.2014 №147 «Про погодження генерального плану сіл Фурси і Чмирівка Білоцерківського району Київської області) і містобудівною радою Київської обласної державної адмінстрації та пройшов державну експертизу. Також в цій відповіді було повідомлено про те, що рішенням сорокової сесії Білоцерківської районної ради від 12.03.2015 №40-427 була затверджена технічна документацію із землеустрою щодо встановлення меж населених пунктів Фурси і Чмирівка.

Листом №1302/1-7 від 21.04.2016 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради звернувся до голови Фурсівської сільської ради з проханням надати документи про затвердження генерального плану с.Фурси і винесення меж с.Фурси в натуру.

Листом №240/02-14 від 05.05.2016 Фурсівська сільська рада повідомила про наявність відомостей в Державному земельному кадастрі про землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць с. Фурси та с. Чмирівка та надала відповідні витяги.

В свою чергу, листом №2326/1-7 від 06.07.2016 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради підтвердив отримання відповіді та повторно звернувся до голови Фурсівської сільської ради з проханням надати документи про затвердження Генерального плану. На даний лист направлялась відповідь (лист №37/02-14 від 20.07.2016.), до якої додані копії Рішення №40-427, розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації №147 від 20.03.2014 р. «Про погодження генерального плану сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району», а також викопіювання меж с.Фурси та м.Біла Церква.

Дані обставини свідчать про обізнаність Білоцерківської міської ради щодо наявності рішення Білоцерківської районної ради №40-427 яке є предметом даного позову ще в квітні 2016 р. Тому суд вважає, що твердження позивача про відсутність інформації про оскаржуване рішення до 13.04.2017 (надходження звернення депутата міської ради ОСОБА_12) є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (в редакції чинній на момент звернення з вказаними позов до суду) адміністративний позов, поданий після закінчення строків установлених законом, залишається без розгляду, якщо на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів суд не знайде підстав визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суд вважає, що наявність спору щодо великої земельної ділянки, між громадами міста Біла Церква (населення 209176 чоловік), сіл Фурси (населення 4230) та Чмирівка (населення 300 чоловік), а також стосується інтересів Білоцерківської районної ради, як органу місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст Білоцерківського району, потребує вирішення шляхом розгляду справи по суті. Вказана обставина, на думку суду, є поважною для визнання причин строку звернення до суду поважними.

За таких обставин суд поновлює позивачу строк на звернення до суду із даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, Білоцерківською районною радою Київської області 12.03.2015 прийнято Рішення №40-427 яким вирішено:

- затвердити проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району Київської області;

- внести зміни в межі села Фурси, додатково включивши 560,0000 га та затвердити територію села Фурси загальною площею 1040,0000 га.

- внести зміни в межі села Чмирівка, додатково включивши 560,0000 га та затвердити територію села Чмирівка загальною площею 212,2000 га.

- Управлінню Держземагенства у Білоцерківському районі внести відомості про встановлення (зміну) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району до Державного земельного кадастру згідно затвердженого проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району.

Вказане рішення позивач вважає протиправним з ряду підстав та просить його скасувати.

Надаючи правову оцінку вимогами позивача, запереченням відповідачів, поясненням третьої особи суд зазначає наступне.

Щодо незаконності оскаржуваного рішення та внесення змін про межі м.Біла Церква до Державного земельного кадастру.

Позивач стверджує, що відповідач-1 не наділений повноваженнями по внесенню змін до меж м.Біла Церква, оскільки це виключна компетенція Верховної Ради України. Однак при прийнятті оскаржуваного рішення та зміні меж с.Фурси відповідач-1 перевищив свої повноваження та вніс зміни до меж міста Біла Церква.

Крім того наголошує, що Проект землеустрою не погоджений із позивачем, адже розширення меж с.Фурси відбулося за рахунок території м.Біла Церква це потягло за собою безпідставне розширення меж с.Фурси та порушення прав позивача.

Судом встановлено, що 24.02.2015 до Білоцерківської районної ради Київської області звернулась Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області з поданням № 72/02-14 про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району Київської області.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Безпосередньо порядок виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних утворень визначений ст. 46 Закону України «Про землеустрій».

Відповідно до ч.2 ст.46 вказаного закону проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць розробляються для створення повноцінного життєвого середовища та створення сприятливих умов їх територіального розвитку, забезпечення ефективного використання потенціалу територій із збереженням їх природних ландшафтів та історико-культурної цінності, з урахуванням інтересів власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, і затвердженої містобудівної документації.

Згідно ч.6 ст.46 вказаного закону проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл, селищ, міст розробляються за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ч.2 ст.174 Земельного кодексу України рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад.

Судом встановлено, що Проект землеустрою був розроблений Державним підприємством «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на підставі рішення Фурсівської сільської ради від 04.03.2014 №35-756 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни населених пунктів сіл Фурси та Чмирівка Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області». Дане рішення було прийнято після затвердження генерального плану сіл Фурси та Чмирівка рішенням Фурсівської сільської ради від 04.03.2014 №35-741.

На генеральному плані, виготовленому Державним підприємством «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД», наданому Фурсівською сільською радою, наявний підпис Білоцерківського міського голови Савчука В.П., скріплений печаткою Білоцерківської міської ради від 24.02.2014 та підпис Голови Сквирської районної ради Соболя Б.В., скріплений печаткою Сквирської районної ради від 24.02.2014.

Отже, Білоцерківська міська рада знала про виготовлений Генеральний план с.Фурси та Чмирівка від 04.03.2014, в якій за твердженням позивача входила територія міста жодних дій не вчиняла. Зокрема, позов про скасування рішення Фурсівської сільської ради від 04.03.2014 №35-741 не подавався, що в свою чергу може слугувати підтвердженням того, що межі с.Фурси та с.Чмирівка, визначені цим Генеральним планом не порушують права територіальної громади м.Біла Церква.

Як вбачається з матеріалів справи, до Проекту землеустрою був наданий Висновок державної експертизи землевпорядної документації від 22.12.2014 №1634-02е, яка була проведена Головним управлінням Держземагентства у Київські області. В ньому було зазначено, поданий на державну експертизу Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Фурсівської сільської ради відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується.

Пункт 11 вказаного Висновку містить формулювання: «поданий Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, повертається на доопрацювання».

Водночас, на Висновку печаткою Головного управління Держземагенства у Київській області Управління державної землевпорядної експертизи зазначено про те, що зауваження до проекту землеустрою щодо встановлення меж адміністративно-територіальної одиниці с.Фурси та с.Чмирівка усунуто 12.02.2015.

Тому, відповідно до абз.1 ч.1 ст.14 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», підстави для проведення повторної експертизи були відсутні.

Суд зазначає, що земельне законодавство України не встановлює для органу, який уповноважений затверджувати проект землеустрою щодо встановлення меж адміністративно-територіальної одиниці, обов'язок звертатись до усіх суміжних органів місцевого самоврядування для отримання інформації чи враховані їхні інтереси.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією».

Таким чином, поданий Фурсівською сільською радою Білоцерківського району Київської області Проект землеустрою відповідав вимогам чинного законодавства.

За таких обставин суд вважає, що відповідач-1 приймаючи оскаржуване рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Щодо твердження позивача про те, що розширення меж сіл Фурси та Чмирівка відбулося за рахунок території м.Біла Церква.

Судом встановлено, що адміністративні межі с.Фурси що межують з Білою Церквою встановлені рішенням Білоцерківської районної ради народних депутатів від 05.09.1995 №5-50. Вони не змінювались і стали підставою для розробки Генерального плану та Проекту землеустрою щодо встановлення меж сіл Фурси та Чмирівка.

В матеріалах Проекту землеустрою наявні погодження Білоцерківської районної державної адміністрації (розпорядження №492 та №491 від 21.11.2014) за рахунок території якої відбулося розширення меж сіл Фурси та Чмирівка.

В матеріалах Проекту землеустрою є рішення, які підтверджують, що збільшення меж сіл Фурси та Чмирівка відбулось за рахунок земель запасу Фурсівської сільської ради.

Згідно п. 1 розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 05.06.1997 №1 Фурсівській сільській раді народних депутатів дозволено ведення проектно-вишукувальних та будівельних робіт по розміщенню індивідуальних житлових будинків с.Фурси по вул. Кам'янка на площі 2,0 га ріллі, вул. Незалежності на площі 3,4 га, вул. Польова на площі 4,9 га ріллі із земель запасу Фурсівської сільської ради народних депутатів.

Відповідно до рішення Фурсівської сільської ради народних депутатів від 24.12.1996 відведено земельну ділянку площею 2,8 га по вул. Польовій, земельну ділянку площею 3,4 га по вул. Незалежності, земельну ділянку площею 2,0 га вул.Кам'янській із земель запасу для забудови індивідуального сектора.

Рішенням Фурсівської сільської ради народних депутатів від 28.03.1996 працівникам бази «Олександрія» виділено земельну ділянку площею 6,4 га для будівництва власних житлових будинків.

Згідно рішення Білоцерківської районної ради від 21.05.1999 «Про внесення змін до проекту формування території меж Фурсівської сільської ради та села Чмирівка» включено в межі села Чмирівка - 4,0 га земель запасу сільської ради для випасання худоби, і прийняти площу села 108,7 га.

Розпорядженням Білоцерківської районної державної адмінстрації від 07.07.2006 №251 до земель запасу Фурсівської сільської ради передано земельну ділянку 330,0 га, в тому числі під житловою забудовою - 32,0 га, землями промисловості - 152,3943 га, сіножатями 143,2057 га, іншими землями - 2,4 га, які було вилучено із землекористування Білоцерківської квартирно-експлуатаційної частини району.

Відповідно до рішення Фурсівської сільської ради від 14.12.2010 №02-49 «Про уточнення площі території населеного пункту села Чмирівка» збільшено площу населеного пункту села Чмирівка на 2,2 га за рахунок земель запасу (землі бувшого колгоспного двору с. Чмирівка житлової та громадської забудови) та затверджено остаточну площу населеного пункту с. Чмирівка 110,9 га.

Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації №69 від 03.02.2012 «Про вилучення земельної ділянки в землекористування Державного підприємства «Експерементальна база «Олександрія» Інституту захисту рослин НААН» в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області» до земель запасу Фурсівської сільської ради передано земельну ділянку 9,9 га сільськогосподарських угідь.

Ні з матеріалів Проекту землеустрою, ні з адміністративного позову та його додатків не вбачається, що розширення меж сіл Фурси та Чмирівка відбулось саме за рахунок території м. Біла Церква. Таким чином, твердження позивача про те, що розширення меж сіл Фурси та Чмирівка відбулося за рахунок території м. Біла Церква є необґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.173 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць погоджуються сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення таких меж. У разі розширення меж адміністративно-територіальної одиниці за рахунок території, що не входить до складу відповідного району, або якщо районна рада не утворена, проект погоджується Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Враховуючи, що розширення меж сіл Фурси та Чмирівка не відбувалось за рахунок території міста Біла Церква тому погодження Білоцерківською міською радою генерального плану сіл Фурси та Чмирівка не являється обов'язковим.

Щодо порушеного права позивача (зазначене в позові).

До адміністративного позову позивачем надано акт опису адміністративних меж Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих від 25.06.1968 який був затверджений рішенням виконкому Київської обласної Ради депутатів трудящих від 28.10.1968 №791. В акті зазначено, що за межами міських земель, тобто в адміністративну межу міста, входить Селекційна станція - відділення «Олександрія», Гайок та інші об'єкти. Вказано, що адміністративна межа міста уточнена райінспектором держстатистики та землевпорядником Білоцерківського району. Також позивачем надано Схему землекористування Білоцерківської міської ради Білоцерківського району, на який територія м. Біла Церква позначена боковими косими лініями, однак Селекційна станція до території міста не входить.

На час складання даного акту земельні відносини в Українській PCP регулювались Земельним кодексом УСРР від 29.11.1922 (ЗУ УСРР, 1922 p., N 51, ст. 750).

Відповідно до ст. 146 цього Кодексу «с изданием настоящего Кодекса все земли внутри действующей городской черты признаются городскими землями. Кроме того, в пользование городов закрепляются указанные ниже, находящиеся в волостях земли. Расширение территории города посредством установления новой городской черты за счет волостных земель производится на основаниях, указанных в ст. 148».

Згідно ст. 146 цього Кодексу «городской чертой, действующей в момент введения сего Кодекса, считается наружная граница земель, как застроенных, так и незастроенных, состоящих в заведывании Городского Совета к 1-му августа 1922 года, а также примыкающие к городской границе бывшие городские земли, если они не находятся в фактическом пользовании крестьянского населения или рабочих организаций».

Відповідно до ст. 148 цього Кодексу «в случае, если окажется необходимое интересах расширения города, изменить существующую городскую черту и установить новую, то вопрос об этом возбуждается Горсоветом либо Наркомвнуделом. Дело об установлении новой городской черты производится в общем порядке землеустроительных правил».

Згідно ст. 176 цього Кодексу «при установлении и изменении границ волостей в качестве сторон привлекаются, кроме пограничных землепользователей, представители заинтересованных Волисполкомов, а если устанавливаемая или изменяемая граница волости является и границей уезда либо губернии, то и представители подлежащих Уездных и Губернских Исполкомов».

Відповідно до ст. 180 цього Кодексу «дела по землеустройству производят следующей постепенности: 1) возбуждение землеустроительного дела; 2) подготовка землеустроительного дела, составление землеустроительного проекта и предявление участникам землеустройства; 3) утверждение проекта землеустройства и приведение его и исполнение с установлением на месте пограничных межевых знаков; 4) составление и выдача сторонам землеустроительных документов».

Зі змісту акту опису адміністративних меж Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих від 25.06.1968 вбачається, що він був складений посадовими особами Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих без залучення суміжних землекористувачів та Фурсівської сільської Ради депутатів трудящих, зокрема. Проект землеустрою, затверджений уповноваженим органом на підставі якого був складений цей акт, суду позивач не надав.

Викладені обставини та положення чинного на той час Земельного кодексу УСРР 29.11.1922 дають підстави для висновку, що акт опису адміністративних меж Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих від 25.06.1968 затверджений рішенням виконкому Київської обласної Ради депутатів трудящих від 28.10.1968 №791, був складений без розроблення та затвердження землевпорядного проекту та без його погодження з суміжними землекористувачам визначав чинний на той час Земельний кодекс УСРР, а тому він не змінив адміністративних меж м. Біла Церква.

Відносно встановлення меж м. Біла Церква на підставі Генерального плану 1964 року.

У судовому засіданні від 25.01.2019 представник позивача стверджував, що у 1964 році розроблявся Генеральний план м. Біла Церква, який був затверджений у 1966 році Київською обласною радою (38:20 хв. тех. запису судового засідання від 25.01.2019 p.). Саме на підставі нього у 1991 році були проведені роботи повідновленню і винесенню в натуру меж м. Біла Церква (44:50 хв. тех, запису судового засідання від 25.01.2019 р.).

Слід звернути увагу на те, що згідно п. 8 Положення про порядок перетворення, обліку, найменування та реєстрації населених пунктів, а також вирішення деяких інших адміністративно-територіальних питань в Українській РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 28.06.1965 №4н-VI, віднесення населених пунктів до категорії міст республіканського, обласного та районного підпорядкування, зміна їх меж, а також передача міст районного підпорядкування з одного району в інший район проводиться указами Президії Верховної Ради УРСР за поданням виконкому обласних рад депутатів трудящих.

Тобто встановлення (зміна) меж міста у 1966 році вже здійснювалось на підставі Указів Президії Верховної Ради УРСР.

Однак, позивач не надав до суду оригінал або завірену копію Генерального плану 1964 року та рішення Київської обласної Ради депутатів трудящих про його затвердження у 1966 році, а також Указ Президії Верховної Ради УРСР про встановлення (зміну) меж м. Біла Церква відповідно до цього Генерального плану. У судовому засіданні від 26.10.2018 представник позивача зазначила, що у позивача відсутній оригінал або копія Генерального плану м. Біла Церква 1964 року (09:43 хв. тех. запису судового засідання від 25.10.2018 р.).

Виходячи з положень ч. 1 ст. 77 КАС України, позивач не довів суду юридичного факту встановлення меж м. Біла Церква на підставі Генерального плану 1964 року, затвердженого, з його слів, у 1966 році, не надавши суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, а тому його твердження є нічим не підтвердженими.

Щодо твердження позивача, що згідно генерального плану м.Біла Церква, затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів від 15.07.1985 №243 «Про затвердження генерального плану міста Біла Церква» селекційна станція «Олександрія» входила у межі м.Біла Церква.

Як вбачається з письмових пояснень позивача, Генеральний план м. Біла Церква 1985 року був затверджений рішенням виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 15.07.1985 №243.

На той час був чинним Земельний кодекс Української PCP від 08.07.1970 (втратив чинність 15.03.1991 на підставі Постанови Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 №562- XII). Частинами 1 та 2 ст. 85 цього Кодексу було визначено, що межа міста - зовнішня межа земель міста, яка відмежовує їх від інших земель державного земельного фонду і визначається на основі генерального плану або техніко-економічних основ розвитку міста. Межа міста встановлюється і змінюється Президією Верховної Ради Української PCP за поданням виконавчого комітету обласної, міської (міст республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів».

Дане положення цього Кодексу повністю дублюється з п.3 Положення про землі міст і селищ міського типу Української PCP, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української PCP від 20.03.1984 №136 (втратила чинність 22.08.1991 на підставі на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1991 №166).

Тому, після прийняття рішення виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 15.07.1985 №243 про затвердження генерального плану м. Біла Церква для юридичного встановлення меж, необхідно було звернутись з поданням до Президії Верховної Ради Української PCP, яка мала виключні повноваження прийняти рішення про встановлення меж м. Біла Церква Київської області. Однак позивач не надав суду рішення Президії Верховної Ради Української PCP, що не дає підстав вважати, що межі м.Біла Церква дійсно були встановлені 15.08.1985 у законний спосіб.

Як вбачається з картографічної основи Генерального плану м. Біла Церква 1985 року, межа міста проходить по точкам Розділу IX «Промислові підприємства»: №32; №111; №112; № 70; № 83; № 43; № 56; № 40. Території точки № 132 (Станция по борьбе с заболеваниями животных) та точки № 134 (Опытно-селекционная станция) не входять у межі м. Біла Церква, а тому висновки позивача про те, що це територія м. Біла Церква є необґрунтованими.

У розділі XIX «Современное и проектное распределение територии» пояснювальной записки (описової частини) генерального плану м. Біла Церква у пп. «б» п. 2 «Резервные територии» зазначені землі «селекционной станции». Однак це лише резервні території, а сама територія селекційної станції конкретно не ідентифікована.

Відносно тверджень позивача щодо делегування повноважень обласним Радам народних депутатів Указом Президії Верховної Ради УРСР «Про порядок найменування і перейменування областей, районів, міст та інших населених пунктів і вирішення питань адміністративно-територіального поділу в Українській PCP» від 28.06.1965 №4н-VІ.

У п. 8 цього Указу мова йде лише про те, що зміна меж районів у зв'язку з передачею території сільських і селищних Рад та окремих населених пунктів до складу інших районів або підпорядкування міських рад в межах області, віднесення населених пунктів до категорії селищ міського типу і зміна їх меж провадиться виконавчими комітетами обласних і міських рад (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів. Про те, що встановлення чи зміна меж міста провадиться виконавчими комітетами обласних і міських рад (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів або те, що останнім зазначеним Указом делегуються такі повноваження тут не зазначено.

Згідно п. 8 Положення про порядок перетворення, обліку, найменування та реєстрації населених пунктів, а також вирішення деяких інших адміністративно-територіальних питань в Українській PCP, затвердженого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 28.06.1965 №4н-VI, віднесення населених пунктів до категорії міст республіканського, обласного та районного підпорядкування, зміна їх меж, а також передача міст районного підпорядкування з одного району в інший район проводиться указами Президії Верховної Ради УРСР за поданням виконкому обласних рад депутатів трудящих.

Отже, зазначений Указ не делегував повноваження обласним Радам народних депутатів встановлювати або змінювати межі міст, а навпаки містив пряму норму згідно якої це було виключне право Президії Верховної Ради УРСР. Це спростовує твердження позивача.

Відносно тверджень позивача про повноваження обласної Ради народних депутатів змінювати межі міст суд зазначає наступне.

Це твердження позивач аргументує посиланням на ст.9 Закону Української PCP «Про обласну Раду народних депутатів Української PCP», згідно якої утворення, ліквідація, зміна меж, найменування і перейменування адміністративно-територіальних одиниць, а також встановлення і перенесення адміністративних центрів в області проводиться в порядку, встановленому законодавством Союзу PCP і Української PCP.

До складу області, як адміністративно-територіальної одиниці, входять райони, міста обласного і районного підпорядкування, селища міського типу і сільради.

Суд зазначає, що диспозиція ч. 1 ст. 9 цього Закону містить бланкетний спосіб викладення норми, який відсилає до порядку встановленого законодавством Союзу PCP і Української PCP.

На час виготовлення та затвердження генерального плану м. Біла Церква 1985 року законодавчим актом УРСР, який визначав порядок встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних одиниць був Земельний кодекс Української PCP 1970 року.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 9 цього Кодексу обласні Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території області вирішують питання про віднесення сільських населених пунктів до перспективних для дальшого розвитку, встановлюють і змінюють їх межі, а також межі селиш міського тип.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 цього Кодексу межа міста встановлюється і змінюється Президією Верховної Ради Української PCP за поданням виконавчого комітету обласної, міської (міст республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Крім того диспозиція ч. 2 ст. 9 Закону Української PCP «Про обласну Раду народних депутатів Української PCP» містить норму-дефініцію, яка розкриває зміст поняття «області, як адміністративно-територіальної одиниці» шляхом перерахування населених пунктів та інших елементів, які в неї входять. Але за характером приписів ця норма не є уповноважуючою, а тому не є аргументом доведення права обласної Ради народних депутатів встановлювати або змінювати межі міст.

З огляду на вищевикладене, твердження позивача про право обласної Ради народних депутатів змінювати межі міст через посилання на ст. 9 Закону Української PCP «Про обласну Раду народних депутатів Української PCP» є безпідставним.

Отже, рішенням виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 15.07.1985 №243 «Про затвердження генерального плану міста Біла Церква» був лише затверджений генеральний план м. Біла Церква, як містобудівна документація, яка була схематичним обґрунтуванням для встановлення меж м. Біла Церква Президією Верховної Ради УРСР. Встановлення меж м. Біла Церква на підставі цього Генерального плану рішенням Президії Верховної Ради УРСР не здійснювалось, що слідує з листа Центрального державного архіву вищих органів влади та управління від 18.10.2018 №1044 та визнається позивачем (44:45 хв. тех. запису судового засідання від 25.01.2019 p.). Тому, твердження позивача, про те, що селекційна станція «Олександрія», як приміська зона, була зарезервована в єдиному комплексі з Генеральним планом 1985 року є безпідставними і непідтвердженими.

Відносно технічного звіту по відновленню та встановленню меж земель м.Біла Церква проведеного у 1990 році

Позивач стверджує, що проведення робіт по відновленню та встановленню земель меж Біла Церква було здійснено у 1990 році на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 20.09.1990 №375 «Про встановлення зовнішніх меж міста Біла Церква». Згідно п. 1 цього рішення управлінню житлово-комунального господарства при участі проектних організацій було доручено провести необхідні роботи по встановленню меж міста з перспективою розвитку.

Як вбачається з Технічного звіту, роботи по відновленню та встановленню меж земель м. Біла Церква були виконані Українським державним інститутом інженерно-геодезичних пошуків та зйомок «УКГИИГИС» у 1990 році. Згідно розділу IV «Геодезичні роботи, виконані інститутом «УКГИИГИС» (арк. 6) відповідно до технічного проекту території м. Біла Церква були виконані наступні геодезичні роботи:

- пошук та відновлення в натурі втрачених межових знаків;

- виведення в натуру меж земель міста відповідно до генерального плану розвитку та забудови міста;

- узгодження меж з суміжними землекористувачами;

- закріплення пунктів міської межи новими межовими знаками...

У пункті Г «Закріплення пунктів міської межі» (арк. 9 звіту) зазначено, що «місця встановлення межових знаків визначені в результаті проведеного пошуку втрачених межових знаків та шляхом виведення в натуру земель міста відповідно до генерального плану розвитку та забудови міста. Вони узгоджені з суміжними землекористувачами та оформлені по акту встановленої форми у трьох примірниках...».

Згідно цього звіту по координатам міської межі була вирахувана загальна площа території міських земель, яка складає 5590,86 га. Виходячи з цього позивач стверджує, що розширення меж с.Фурси здійснювалось за рахунок частини території м. Біла Церква. Але при цьому, позивач не зазначає за рахунок якої саме території м.Біла Церква це здійснювалось.

Як вбачається з акту прийому-передачі польових геодезичних робіт по відновленню міської межі м. Біла Церква Київської області (арк. 15 звіту), ці роботи були закінчені у грудні 1990 року.

Як вже судом зазначалось частинами 1 та 2 ст. 85 Земельного кодексу УРСР 1970 року було визначено, що межа міста - зовнішня межа земель міста, яка відмежовує їх від інших земель державного земельного фонду і визначається на основі генерального плану або техніко-економічних основ розвитку міста. Межа міста встановлюється і змінюється Президією Верховної Ради Української PCP за поданням виконавчого комітету обласної, міської (міст республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. Дане положення цього Кодексу повністю дублювалось з п.3 Положення про землі міст і селищ міського типу Української PCP, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української PCP від 20.03.1984 №136 яке було чинним на той час.

З огляду на зазначене, після проведення технічних робіт по встановленню меж м.Біла Церква у 1990 році виконавчий комітет Білоцерківської міської ради для юридичного встановлення меж повинен був звернутись з поданням до Президії Верховної Ради Української PCP, яка мала повноваження прийняти рішення про встановлення меж м. Біла Церква Київської області. Однак позивач не надав суду такого рішення Президії Верховної Ради Української PCP.

Відповідно до листа Фурсівської сільської ради від 24.01.2018 №86/02-14 позивач не погоджував із Фурсівською сільською радою у 1990 - 1991 роках виведення в натуру меж земель м. Біла Церква та акти про узгодження меж не оформлялись.

Отже, на той час були лише проведені технічні роботи по встановленню меж міста Біла Церква, але ці межі не погоджувались з Фурсівською сільською радою та не приймалось рішення повноважного органу про встановлення меж міста Біла Церква.

Крім того, як вбачається із пояснень відповідача-2 Білоцерківська міська рада неодноразово розпочинала розробляти документацію із землеустрою щодо встановлення і зміни меж м. Біла Церква, однак до часу дана документація в повному обсязі не затверджена у відповідності до вимог чинного законодавства. Тому і встановити факт будь-якої накладки на межі Фурси та меж м. Біла Церква не має можливості.

Таким чином твердження позивача про проведення процедури встановлення та закріплення меж м. Біла Церква у 1990 році не підтверджується належними, достатніми та достовірними доказами.

При цьому судом також враховується правова позиція Верховного Суду України у Постанові від 27.09.2017 по справі №6-2686цс16. В якій суд зокрема зазначив, що до прийняття Земельного кодексу України 2001 року положеннями Земельного кодексу Української РСР 1970 року також встановлювалось, що землі сільських населених пунктів, віднесених до перспективних для подальшого розвитку, відмежовуються від інших земель шляхом встановлення межі населених пунктів відповідно до проектів їх планування і забудови, які затверджуються виконавчими комітетами обласних Рад народних депутатів.

Відносно затверджених виборчих округів з виборів депутатів місцевих ради та міського голови.

Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про місцеві вибори» центральна виборча комісія відповідно до статті 16 цього Закону та частин другої - восьмої, одинадцятої цієї статті па підставі відомостей Державного реєстру виборців визначає кількість територіальних, одномандатних виборчих округів, що мають бути утворені відповідними територіальними виборчими комісіями на територіях адміністративно-територіальних одиниць для організації виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, виборів депутатів усіх місцевих рад після призначення чергових, перших місцевих виборів, додаткових виборів депутатів сільських, селищних рад, але не пізніш як за 50 днів до дня чергових, перших місцевих виборів, невідкладно розміщує ці відомості на своєму офіційному веб-сайті та забезпечує їх доведення до відома відповідних територіальних виборчих комісій.

Згідно 2 ст. 7 Закону України «Про Державний реєстр виборців» територіальний виборчий округ та виборча дільниця, утворені на відповідних виборах чи референдумах, до яких відноситься виборець, визначаються органом ведення Реєстру на підставі відомостей про виборчу адресу виборця». Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього Закону «виборчою адресою виборця є адреса, за якою зареєстровано його місце проживання відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживай в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села (ст.133 Конституції України).

Нормативне визначення адміністративно-територіальної одиниці наведене у абз.4 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.07.2001 №11-рп/2001, а саме адміністративно-територіальна одиниця - це компактна частина єдиної території України, що є просторовою основою для організації діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Таким чином, утворення виборчих дільниць на території міста або села здійснюється на підставі відомостей про реєстрацію громадян на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Однак, сам факт реєстрації громадянина в конкретній адміністративно-територіальній одиниці не є підтвердженням того, що ця територія входить у межі конкретного населеного пункту, тобто міста або села.

З огляду на зазначене, твердження позивача, про те, що територія, яка входить до складу одномандатного округу №90 згідно даних Державного реєстру виборців є територією м. Біла Церква не ґрунтуються на положеннях закону. Оскільки питання розроблення землевпорядної та містобудівної документації регулюються Законами України «Про землеустрій», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про топографо-геодезичну та картографічну діяльність», Земельним кодексом України та іншими, а не виборчим законодавством України.

Щодо наявності на селекційній станції «Олександрія» м.Біла Церква зареєстрованих записів про об'єкти нерухомого майна та реєстрацію фізичних осіб.

Відповідно до абз.3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», територія - це сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об'єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, улиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об'єктів, об'єктів промисловості, комунально-складських та інших об'єктів у межах населених пунктів.

Згідно до п.13. ч.1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Згідно листа управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 15.05.2018 №421/1 станом на 15.05.2018 за пошуком розділів в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні 32 записи про об'єкти нерухомого майна по селекційній станції «Олександрія» міста Біла Церква.

Однак, позивач не обґрунтовує про які саме об'єкти нерухомого майна по селекційній станції «Олександрія» міста Біла Церква іде мова у даному листі, та чи іде в них мова про земельні ділянки, а також, не зазначено протягом якого часу права на ці об'єкти були зареєстровані.

Відповідно до листа управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 14.05.2018 №417/1 згідно даних реєстру територіальної громади за адресою: м. Біла Церква, селекційна станція «Олександрія», буд. 1, 1/8, 2-9 зареєстровано 138 осіб.

На законодавчому рівні чітко не визначено процедури присвоєння поштової адреси на земельних ділянках, що знаходяться за межами населеного пункту. Проте п. 17 Положення про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української УРСР, затверджене Указом Президії Верховної Ради УРСР від 12.03.1981 №1654-Х, який є чинний станом на сьогоднішній день, визначено, що найменування і перейменування проспектів, вулиць, провулків, площ, скверів, парків, мостів та інших споруд, які є на території, підпорядкованій міським, селищним, сільським Радам і присвоєння їм імен державних і громадських діячів проводиться виконавчими комітетами відповідних Рад народних депутатів.

Отже, у зв'язку з тим, що проведення реєстрації громадян, іноземців та осіб без громадянства не достатньо чітко врегульовано законодавством, а також чітко не розмежовані повноваження проведення реєстрації громадян за межами населених пунктів, протягом тривалого часу така реєстрація проводиться одночасно сільськими, селищними та міськими радами. Тому, факти наявності нерухомого майна та реєстрації 138 осіб за адресою: селекційна станція «Олександрія» м. Біла церква не є достовірними, належними та достатніми доказами того, що ця територія входить в межі м. Біла Церква.

З наведених вище підстав, письмові документи та докази, надані позивачем не доводять перевищення повноважень Білоцерківською районною радою при прийняття Рішення, порушення процедури його прийняття а також не обґрунтовують порушення прав територіальної громади м. Біла Церква у зв'язку з його прийняттям.

Відповідно до частин 1 і 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд вважає, що Білоцерківська районна Київської області, як суб'єкт владних повноважень, довела законність прийнятого рішення надавши суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази.

Отже, Рішення Білоцерківської районної ради Київської області від 12.03.2015 №40-427 «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл Фурси та Чмирівка Білоцерківського району» винесено правомірно, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно не підлягає задоволенню похідна позовна вимога щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області внести зміни до відомостей Державного земельного кадастру щодо меж адміністративно-територіальних одиниць м.Біла Церква та с.Фурси відповідно до меж, встановлених «Технічним звітом по відновленню та встановленню меж земель м.Біла Церква Київської області» від 22.03.1991 (площа м.Біла Церква за яким становить 5591 га).

На підставі викладено, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволеннні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 15 березня 2019 р.