Справа № 336/5496/17(2-а/336/497/17)
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2019 року

м. Київ

справа № 336/5496/17 (2-а/336/497/17)

провадження № К/9901/47414/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Берназюк Я. О., Кравчука В. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 336/5496/17(2-а/336/497/17)

за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання відновити виплату пенсії;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Лукманової О. М., Божко Л. А., Дурасової Ю. В.) від 06 березня 2018 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя, в якому просив:

- визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо не виплати пенсії ОСОБА_2;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відновити виплату пенсії ОСОБА_2 з моменту її припинення;

- допустити негайне стягнення в частині виплати пенсії у межах суми за однин місяць;

- судові витрати покласти на відповідача.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що він є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, де отримує пенсію. Проте відповідач з квітня 2017 року припинив ОСОБА_2 виплату пенсії у зв'язку з тим, що Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради 18 лютого 2017 була скасована довідка внутрішньо переміщеної особи. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки виплата його пенсії припинена з підстав не передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

3. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 10 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року, а постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року залишити в силі.

6. Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та установлено десятиденний строк з моменту отримання копії вказаної ухвали для подачі відзиву на касаційну скаргу.

7. 14 червня 2018 року (електронна пошта) до Верховного Суду надійшов відзив Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя на касаційну скаргу, в якому останній просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні касаційної скарги, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року залишити без змін.

8. Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію за віком.

10. Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району від 15 березня 2017 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка перемістилася з Харцизька Донецької області до м. Запоріжжя. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_1.

11. З 15 березня 2017 року ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком.

12. Відповідно витягу з протоколу № 10 від 28 березня 2017 року засідання комісії з питань призначення (відновлення), припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, прийнято рішення про припинення виплати ОСОБА_2 пенсії.

13. Листом Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя від 28 липня 2017 року № 269/Г-1 ОСОБА_2 повідомлено про зупинення виплати пенсії після отримання 05 квітня 2017 року рішення Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької ради № 151 від 18 лютого 2017 року про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи. Водночас у вказаному листі позивача проінформовано, що поновлення виплати пенсії буде можливе через шість місяців після припинення.

14. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення виключно з підстав, передбачених ст. 49 Закону № 1058-IV.

16. Однак, пенсійний орган, припиняючи виплату пенсії позивачу, не вказав та не обґрунтував, яка саме з підстав, наведених в ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 стала підставою для припинення виплати пенсії.

17. Водночас, посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 року № 365 (далі - Постанова КМУ № 365), суд першої інстанції визнав недоречним, оскільки вказана постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом.

18. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, підставою для припинення виплати пенсії є скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

19. Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача були законні підстави для припинення виплати пенсії ОСОБА_2 на підставі інформації Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, скасування якої позивачем не оскаржувалось.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції вирішуючи спір замість застосування до спірних правовідносин норм прямої дії та норм спеціального закону застосував норми підзаконного акту - положення Постанови КМУ № 365, якою затверджено Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

21. Водночас, положення зазначеного Порядку, в частині припинення пенсійних виплат, не узгоджуються із вичерпним переліком підстав для припинення виплати пенсії, встановленим ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, який серед інших підстав припинення передбачає лише випадки, встановлені виключно Законом.

22. У зв'язку з наведеним, скаржник зазначає, що відповідачем були вчиненні дії щодо припинення виплати пенсії позивачу за відсутності законодавчо встановлених підстав для такого припинення.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

24. Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Суд зазначає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

26. Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

27. У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

28. Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

29. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії

30. Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

31. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

32. Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

33. Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

34. Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

35. Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

36. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

37. Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

38. Проте, як було вірно встановлено судом першої інстанції, жоден з таких випадків управлінням Пенсійного фонду не застосований та не доведений.

39. Відтак, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

40. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

41. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України» зазначив, що питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

42. Отже, встановлення Судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

43. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем вимог ст. 49 Закону № 1058-IV, оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. З точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

44. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 3 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

45. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

46. Як було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для зупинення позивачу виплати пенсії. Скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є, передбаченою ст. 49 Закону № 1058-IV, підставою для зупинення виплати пенсії.

47. Відтак, встановивши те, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058-IV, суд першої обґрунтовано вказав на протиправність таких дій відповідача та зобов'язав Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відновити виплату пенсії ОСОБА_2 з моменту її припинення.

48. Враховуючи наведене та встановлені судом першої інстанції обставини справи, Суд дійшов висновку, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правильним.

49. Отже, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, а саме ст. 49 Закону № 1058-IV, помилково скасував рішення суду першої інстанції.

50. Відповідно до ст. 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

51. З огляду на зазначене, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року підлягає скасуванню, а постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року - залишенню в силі.

52. Оскільки Суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 352, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року скасувати.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді Я. О. Берназюк

В. М. Кравчук