Справа № 335/6337/17(2-а/335/294/2017)
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2019 року

м.Київ

справа №335/6337/17(2-а/335/294/2017)

адміністративне провадження №К/9901/35591/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів Анцупова Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017р. (судді: Чумак С.Ю., Чабаненко С.В., Юрко В.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 10/к-9 від 19.04.2017р. про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років у розмірі 90% від суми заробітку відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ;

- зобов'язати відповідача перерахувати призначену пенсію за вислугу років в розмірі 90% від суми заробітку з 01.09.2016р. та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ у розмірі 90% від суми заробітної плати на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 17.08.2016р. № 11-492 вих.-16, від 29.08.2016р. № 18-656вих.-16, № 18-655 вих. 16, № 18-654 вих.16, з наступним проведенням перерахунку пенсії, у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, виходячи з місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, без обмеження її максимального розміру та оподаткування.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. № 1697-VII суттєво звужене його право на пенсію за вислугу років, а відповідно до ст. 22 Конституції України звуження змісту та обсягу існуючих прав особи не допускається.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2017р. позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача № 10/к-9 від 19.04.2017р. про відмову у перерахунку позивачу пенсії за вислугу років у розмірі 90% від суми заробітку відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-ХІІ.

Зобов'язано відповідача перерахувати призначену позивачу пенсію за вислугу років в розмірі 90% від суми заробітку з 01.09.2016р. та виплачувати пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ у розмірі 90% від суми заробітної плати на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 17.08.2016р. № 11-492 вих.-16, від 29.08.2016р. № 18-656 вих.-16, № 18-655 вих-16, № 18-654 вих-16, у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, без обмеження її максимального розміру та оподаткування.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017р. скасовано рішення суду першої інстанції, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

З ухваленим рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що, позивач з 1998р.по 2017р. проходив службу в органах прокуратури.

01.09.2016р. позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя (правонаступником якого є відповідач) з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону №1789-ХІІ) в розмірі 90 відсотків від заробітку.

Листом №255/к-9 від 14.09.2016р. пенсійний орган відмовив в призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесенні змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. №213 у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо

пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2016р. у справі № 335/11897/16-а позовні вимоги задоволено частково.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017р. у справі № 335/11897/16-а скасовано рішення суду першої інстанції. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м. Запоріжжя в призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", викладену в листі від 14.09.2016р. № 255/к-9. Зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 01.09.2016р. про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням викладених висновків суду.

Позивачу призначено пенсію за вислугу років з 01.09.2016р. у розмірі 60% від суми місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії.

Позивач 05.04.2017р. звернувся з заявою до відповідача про перерахунок пенсії на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789 у розмірі 90% від суми заробітку, що становить 9624 грн. (а.с. 10)

Листом відповідача від 19.04.2017р. № 10/к-9 позивачу відмовлено у перерахунку призначеної пенсії з посиланням на те, що статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ призначення пенсії за вислугу років працівникам прокуратури в розмірі 90 відсотків не передбачено.(а.с.11)

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що звуження та обмеження змісту й обсягу конституційних прав шляхом прийняття нових Законів або внесення змін до чинних Законів відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії виходячи з розміру 90% місячного заробітку на підставі ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-XII, яка діяла до 2011 року та встановлювала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80% від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90% місячного заробітку.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач має право на перерахунок пенсії згідно з частиною 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ, якою встановлювався порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відмова у перерахунку пенсії суперечить положенням статей 22, 58 Конституції України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення виникають в момент виникнення права на її призначення, а тому і застосуванню підлягає саме та законодавча норма, яка була чинною в цей момент.

Апеляційний суд виходив з того, що право на призначення пенсії за вислугу років у позивача вперше виникло під час дії статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697, згідно ч. 2 ст. 86 пенсія прокурорам призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що право на пенсію у розмірі 90% місячного заробітку було встановлено у ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ з 2001 до 2011 року, оскільки Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. № 3668-VI стаття 50-1 Закону № 1789 була викладена в новій редакції, згідно з якою, зокрема, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років станом на 30 вересня 2011 року не менше 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, а в подальшому Законами від 27.03.2014р. № 1166-VII і від 28.12.2014р. № 76-VIII розмір відсотків зменшувався відповідно до 70% та 60%.

Суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що позивач не набув право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ станом на 2011 рік, а тому не досяг в цій частині певних соціальних гарантій, в тому числі, і щодо можливості призначення пенсії в розмірі 90%.

Крім того, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії, чинним законодавством України не визначено суб'єктивного права, і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про прокуратуру". В свою чергу, Кабінетом Міністрів України, на час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії, суспільні відносини у сфері перерахунку пенсій особам, яким вона призначена відповідно до Закону України "Про прокуратуру" не врегульовано.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки апеляційного суду не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що чинним на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. № 1697-VII не передбачено призначення пенсії в розмірі 90 відсотків від суми заробітку, відповідачем правомірно відмовлено у перерахунку пенсії позивача, а тому апеляційний суд обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилання в обґрунтування касаційної скарги на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися є безпідставним, оскільки у період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII у редакції від 26.07.2001р., що діяла до 30.09.2011р., пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Станом на 30.09.2011р. у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому, у період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII у редакції від 26.07.2001р. позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом в постанові від 19.09.2018р. у справі № 497/1470/16-а.

Крім того, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. в частині перерахунку пенсії втратила чинність.

Крім того, у спірний період положення Закону України "Про прокуратуру" щодо обмеження пенсій максимальним розміром діяли, неконституційними не визнавались, а тому підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися також є безпідставним і висновки апеляційного суду не спростовує, оскільки відсутність правового врегулювання не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку органів Пенсійного фонду.

Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на рішення апеляційного суду від 24.01.2017р. у справі № 335/11897/16-а також є безпідставним, оскільки цим рішенням також встановлено відсутність підстав для призначення йому пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-ХІІ.

Також не може бути підставою для скасування рішення суду посилання позивача на неналежне його повідомлення про час і місце розгляду справи, оскільки відповідно до частини 11 статті 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що судом надіслано на вказану позивачем адресу рекомендоване повідомлення з повісткою про час та місце розгляду справи, однак таке не було вручено адресату з незалежних від суду причин і таке повідомлення повернулось до суду, що за правилами частини 11 статті 126 КАС України свідчить про те, що повістка вручена належним чином.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач повідомив суд про тимчасову відсутність за місцем проживання, а доводи касаційної скарги свідчать про обізнаність позивача з перебуванням його справи на розгляді в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017р. у даній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук