Справа № 2340/4412/18
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року справа № 2340/4412/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Руденко А.В.,

за участю:

секретаря Сачинської В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 (за ордером),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом комунального підприємства Черкасиводоканал Черкаської міської ради до Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось комунальне підприємство Черкасиводоканал Черкаської міської ради з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області, в якій просить визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03.09.2018 в частині нарахування позивачу фінансових санкцій (штрафу) в розмірі 165 872 грн. 89 коп., як відповідальність за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобовязань з податку на додану вартість.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 03.09.2018 позивачу були нараховані фінансові санкції (штраф) у сумі 1 094 642,50 грн. (20% від суми податкових зобовязань з податку на додану вартість) як відповідальність за несвоєчасну сплату узгоджених зобовязань з податку на додану вартість протягом встановленого строку.

Вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 17 133,80 грн., 6666,60 грн., 142 002,70 грн. та 69,79 грн., вього на суму 165 872,89 грн., оскільки до акту перевірки були включені податкові зобовязання зі сплати ПДВ, які були самостійно сплачені позивачем у встановлені законодавством строки, а саме: зобовязання по уточнюючому розрахунку податкових зобовязань з ПДВ у звязку із виправленням самостійно виявлених помилок № від 23.03.2018 за серпень 2017 року, які були виконані позивачем згідно абзацу 3 пункту 1 статті 50 Податкового кодексу України в день подачі уточнюючого розрахунку платіжними дорученнями від 23.03.2018 №6337 та №6338 на суму 33 333 грн. та 1000 грн. відповідно; зобовязання по уточнюючому розрахунку податкових зобовязань з ПДВ у звязку із виправленням самостійно виявлених помилок № від 26.03.2018 за травень 2016 року, які були виконані позивачем згідно абзацу 3 пункту 1 статті 50 Податкового кодексу України в день подачі уточнюючого розрахунку платіжними дорученнями від 26.03.2018 №1252 та №1253 на суму 85 669 грн. та 2570 грн. відповідно; зобовязання з податкового повідомлення-рішення № від 14.03.2018, терміном сплати до 30.03.2018 на суму 710 013 грн. 51 коп., яке було сплачено позивачем відповідно до платіжного доручення від 22.03.2018 за №1239 на суму 710 013 грн. 51 коп.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення від 23.07.2002 «Справа «Компанія Вестбергатаксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» вказує, що для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод податкові правопорушення є різновидом кримінального обвинувачення. Штрафи, передбачені ст. 126 Податкового кодексу України, за своєю тяжкістю та каральним характером цілком відповідають санкціям, притаманним для застосування за кримінальні порушення, відтак, особа не може бути притягнута до відповідальності за відсутності вини. Сплата грошових зобовязань у строки, передбачені Податковим кодексом України, свідчить про відсутність вини позивача.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині нарахування сум штрафних санкцій на загальну суму 165 872 грн. 89 коп. підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив. 25.01.2019 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проведеною перевіркою було встановлено порушення позивачем п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасна сплата узгоджених сум податкових зобовязань по податку на додану вартість за березень-травень 2018 року та на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу.

Доводи позивача є необгрунтованими, так як відповідно до інтегрованої картки платника з податку на додану вартість у позивача станом на 01.01.2018 була недоїмка в сумі 10 796 814 грн. 72 коп., тому суми платежів відповідно до ч. 1 п. 87.9 ст. 89 Податкового кодексу України відповідач в обовязковому порядку направляв на погашення податкового боргу, а не в оплату узгоджених податкових зобовязань. Нормою пункту 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України законодавець чітко встановив черговість спрямування коштів, сплачених платником податків, у разі наявності податкового боргу. Вказана позиція підтверджується постановами Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №815/5491/16, від 20.02.2018 по справі №810/700/17, від 13.02.2018 по справі №808/2290/17 та постанові Верховного Суду України від 18.09.2014 по справі №21-279-а14. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне.

23.03.2018 позивач подав відповідачу уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок № за серпень 2017 року, яким донарахував податкові зобовязання з ПДВ у сумі 33 333 грн. та штраф у сумі 1000 грн. у звязку із самостійним виправленням помилки, зі строком платежу 23.03.2018.

В цей же день позивач перерахував відповідачу 33333 грн. платіжним дорученням №6337 від 23.03.2018 та 1000 грн. платіжним дорученням №6338 від 23.03.2018, в призначенні платежу вказав «згідно уточнюючого розрахунку від 23.03.2018»

Згідно з інтегрованою карткою відповідача 33 333 грн. та 1000 грн. були зараховані в погашення податкових зобовязань за податковою декларацією з ПДВ №.

26.03.2018 позивач подав відповідачу уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок № за травень 2016 року, яким донарахував податкові зобовязання з ПДВ у сумі 85 669 грн. та штраф у сумі 2570 грн. у звязку із самостійним виправленням помилки, зі строком платежу 26.03.2018.

В цей же день позивач перерахував відповідачу 85 669 грн. платіжним дорученням №1252 від 26.03.2018 та 2570 грн. платіжним дорученням №1253 від 26.03.2018, в призначенні платежу вказав «згідно уточнюючого розрахунку від 26.03.2018»

Згідно з інтегрованою карткою відповідача 85 669 грн. та 2570 грн. були зараховані в погашення податкових зобовязань за податковою декларацією з ПДВ №.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням форми «Ш» № від 14.03.2018 позивачу на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України нараховано штраф у сумі 710 013 грн. 51 коп. зі строком сплати до 30.03.2018.

Платіжним дорученням №1239 від 22.03.2018 позивач сплатив суму штрафу 710013,51 грн., у призначенні платежу вказав: «сплата штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням №028661205 від 14.03.2018 та акту перевірки від 13.03.2018 №2075/23-00-12-0506/03357168».

Згідно з інтегрованою карткою відповідача перерахована сума 710013,51 грн. була зарахована в погашення податкових зобовязань за податковими повідомленнями-рішеннями № від 20.06.2017, № та податковою декларацією з ПДВ №.

Відповідач здійснив камеральну перевірку своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету комунальним підприємством Черкасиводоканал Черкаської міської ради, за результатами якої склав акт №6388/23-00-12-0506/03357168 від 13.08.2018 (у подальшому акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасну сплату протягом граничних строків узгоджених сум податкових зобовязань з податку на додану вартість за період 02.03.2018 по 30.05.2018 на загальну суму 5473212,50 грн.

Зокрема, актом перевірки встановлено, що:

- податковий борг у сумі 33 333 грн., який виник 23.03.2018 на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок № за серпень 2017 року, сплачений платіжним дорученням №15928350 від 23.05.2018 із затримкою на 61 день;

- податковий борг у сумі 85 669 грн., який виник 26.03.2018 на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок № за травень 2016 року, сплачений платіжними дорученнями №15928350 від 23.05.2018 на суму 12 695 грн. 10 коп., 15928349 від 23.05.2018 на суму 72 973 грн. 90 коп. із затримкою на 58 днів.

податковий борг у сумі 710013 грн. 51 коп., який виник 30.03.2018 на підставі податкового повідомлення-рішення форми «Ш» № від 14.03.2018, строком сплати до 30.03.2018, сплачений платіжними дорученнями №16221516 від 11.05.2018 на суму 253 211 грн. 31 коп., №16239840 від 06.06.2018 на суму 322 716 грн. 65 коп., №16239841 від 06.06.2018 на суму 134 085 грн. 55 коп. із затримкою на 62 та 68 днів.

Відповідачем на підставі акту перевірки №6388/23-00-12-0506/03357168 від 13.08.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03.09.2018 про застосування до позивача штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених зобовязань з податку на додану вартість протягом встановленого строку у розмірі 20 % від суми погашеного податкового боргу у розмірі 1 094 642 грн. 50 коп.

Не погоджуюсь з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 165 872 грн. 89 коп. за своєчасно сплаченими грошовими зобовязаннями у сумі 33333 грн., 85669 грн. та 710013,51 грн. позивач звернувся до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України.

Строки сплати грошових зобовязань, визначених податковим органом згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, врегульовані пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, згідно з яким у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Строки сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість, самостійно нарахованих платником податків у податкових деклараціях, передбачені ст. 203 Податкового кодекс України.

Так, згідно п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України).

Згідно з ч. 3 п. 5.1 ст. 51 Податкового кодексу України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Таким чином, сума недоплати і сума штрафу підлягають сплаті до подання уточнюючого розрахунку.

Судом встановлено, що позивач у строки, визначені ст.ст. 50 та 54 Податкового кодексу України сплатив грошові зобовязання у сумі 33333 грн., 85669 грн. та 710013,51 грн., які були зараховані відповідачем в рахунок податкового боргу, що виник раніше.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої пункту 87.9 ст. 89 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Отже, нормою пункту 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України законодавець чітко встановив черговість спрямування коштів, сплачених платником податків, у разі наявності податкового боргу. При цьому у випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов'язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов'язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному пунктом 87.9 ст. 87 ПК України та у випадку несвоєчасного погашення якої податковий орган нараховує штраф у розмірах, установлених ст. 126 ПК України у залежності від терміну затримки.

Відповідно до пункту 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Посилання позивача на відсутність вини у несвоєчасній сплаті грошових зобовязань спростовується наступним.

П.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України передбачає обовязок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 109.2 ст. 109 Податкового кодексу України вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Санкція норми ст. 126 Податкового кодексу України передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку несплати ним узгодженої суми грошового зобов'язання безвідносно до підстав її виникнення та наявності чи відсутності вини платника податків. Будь-яких винятків до випадків застосування контролюючим органом норм пункту 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, стаття 126 не містить.

За вказаних обставин відповідач правомірно нарахував позивачу штрафні санкції у сумі 165872,89 грн. за порушення граничних строків сплати грошових зобовязань у сумі 33333 грн., 85669 грн. та 710013,51 грн., тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасуванню не підлягає.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №815/5491/16.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У звязку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 07 березня 2019 року.

Суддя А.В. Руденко