Справа № 460/2822/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1014/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 460/2822/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Махаринець Д. Є.,

час ухвалення рішення 10.12.2018 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 10.12.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у поданні на розгляд комісії Міністерства оборони України документів та висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності. Також просив звільнити його від сплати судового збору або відстрочити сплату такого, мотивуючи це важким матеріальним становищем, на підтвердження чого долучив довідку про доходи та копію посвідчення постраждалого від ЧАЕС. Крім того, просив поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору чи його відстрочення; встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом надання суду: доказів сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. або доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення чи відстрочення сплати судового збору; заяви про поновлення строку звернення до суду, де вказати інші підстави для його поновлення, усіх доданих документів до позовної заяви у достатній кількості для двох відповідачів та власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року позовну заяву у цій адміністративній справі повернуто позивачу у зв`язку з тим, що позивачем вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконано в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що підстави, на які покликається позивач в обґрунтування пропуску строку звернення до суду є неповажними, оскільки непоінформованість Житомирським апеляційним адміністративним судом про залишення без розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року про повернення позовної заяви свідчить про поважність причин пропуску звернення до адміністративного суду. Апелянт також вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви або його розстрочення. Просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача Міністерства оборони України Попович Ю. І. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не в повному обсязі виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, а тому позовну заяву необхідно повернути.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Вимоги, що пред`являються до змісту позовної заяви, чітко визначені у ст.160 КАС України.

Суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Таким чином, якщо позивач не дотримав якоїсь із вимог до позовної заяви і відсутність певної інформації не дає можливості суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі та виконати обов`язок з повідомлення про це осіб, які беруть участь у справі, суд залишає позовну заяву без руху і пропонує позивачеві виправити виявлені недоліки.

Ст.160 КАС України стандартизує структуру позовної заяви - містить перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), які дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Разом з тим, суд не повинен тлумачити положення статті у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, а також, застосовуючи положення ст.160,161 КАС України, формально підходити до цих норм, у зв`язку з чим позовні заяви безпідставно залишати без руху та повертати.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору чи його відстрочення, а позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом надання суду: доказів сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. або доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення чи відстрочення сплати судового збору; заяви про поновлення строку звернення до суду, де вказати інші підстави для його поновлення, усіх доданих документів до позовної заяви у достатній кількості для двох відповідачів та власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 12 листопада 2018 року подав заяву на усунення недоліків, а саме: позовну заяву із власним письмовим підтвердженням про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, копії позовної заяви у 2 примірниках, заяву про поновлення строку звернення до суду та клопотання про звільнення від сплати судового збору чи його відстрочення

Таким чином, позивач вчиняв дії на усунення недоліків встановлених судом щодо вимог до позовної заяви.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не в повному обсязі виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме: позивачем не було надано доказів суми судового збору у розмірі 704,80 грн. або доказів на підтвердження наявності інших підстав для звільнення чи відстрочення сплати судового збору відповідно до закону, оскільки нове клопотання про звільнення від оплати судовим збором ґрунтується на тих самих підставах і довідці про доходи, що і попереднє подане разом із позовною заявою, яке вже було відхилене судом; крім того, ОСОБА_1 не подав усі додані документи до позовної заяви у достатній кількості для 2-х відповідачів, а обмежився поданням позовної заяви у новій редакції в 3-х примірниках.

Оцінюючи висновок суду першої інстанції в частині відсутності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для звільнення сторони від його сплати.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 № R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Європейський суд з прав людини у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» наголошував на тому, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового становища заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий розмір судового збору, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Також Європейський Суд неодноразово вказував на необхідність дотримання, з одного боку, балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншого, - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.

Отже, при оцінюванні розміру судового збору необхідно обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.

Аналізуючи фактичні обставини справи, заявлене клопотання та додані докази, враховуючи прецеденту практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання сплати судового збору, не надавши належної уваги матеріальному становищу позивача, оскільки останній є інвалідом 3 групи, отримує пенсію в мінімальному розмірі, яка є єдиним джерелом його доходу, також є постраждалим від Чорнобильської катастрофи 3 групи, а тому сплата судового збору, на думку колегії, є обтяжливою для позивача.

Крім того, суд першої інстанції, враховуючи скрутне матеріальне становище позивача, мав змогу відстрочити або розстрочити сплату ним судового збору за подання позовної заяви, разом з тим, така можливість судом першої інстанції не розглядалася.

Щодо неподання позивачем документів, доданих до позовної заяви у достатній кількості для 2-х відповідачів, то колегія суддів вважає, що неусунутий недолік позовної заяви має формальний характер, є незначним і не перешкоджає суду вчинити дії, необхідні для відкриття провадження у справі.

Враховуючи усе вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Колегія суддів також звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.

Разом із тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі скасуванню, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 460/2822/18 скасувати та направити справу на продовження розгляду в суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 14 березня 2019 року.