Справа № 821/142/16
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 р.м. ХерсонСправа № 821/142/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" ОСОБА_2, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Дельтабанк» в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_2 щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) № 007-21061-110215 від 11.02.2015 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно вкладника ОСОБА_1, якому необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення відповідача, якими до договору банківського вкладу № 007/21061/110215 від 11.02.2015 р. вирішено застосувати положення ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки порушують права позивача як вкладника ПАТ "Дельта Банк". Так, відповідач повідомив позивача про нікчемність договору банківського вкладу та застосував наслідки нікчемності правочину не маючи на це жодних повноважень. По-перше, згідно ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. По-друге, ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає вичерпний перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними. Жодних із зазначених у переліку підстав не має.

Ухвалою від 12.02.2016 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 16.02.2016 року закінчено підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду на 25.02.2016 р.

23.02.2016 р. від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що відповідно до п.8 ч.2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та на виконання наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" № 408 від 29.05.2015 р., рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 174/15 від 27.07.2015 р., комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк" було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями, на предмет виявлення договорів і правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених ч.3 ст.38 цього Закону. Висновками даної комісії є те, що умови банківських вкладів, укладені між ПАТ «ДельтаБанк» та фізичними - особами після 16.01.2015 р. включно, за якими здійснювалися перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами банку, надають кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами, а отже - такі договори банківського вкладу є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 цього Закону. Натомість, 11.02.2015 р. між ПАТ "Дельта Банк" та позивачем було укладено договір № 007-21061-110215 банківського вкладу (депозиту). Відповідно до платіжного доручення № 45724879 від 11.02.2015 р. кошти в розмірі 200000 грн. на депозитний рахунок ОСОБА_1 внесено шляхом переказу коштів від третьої особи - ініціатора переводу ОСОБА_3, що свідчить про не внесення позивачем ніяких коштів на депозитний рахунок, відкритий на його ім'я відповідно до умов договору депозиту. Отже, умови вказаного договору банківського вкладу, укладеного між банком та ОСОБА_1 є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". В результаті застосування наслідків нікчемності щодо вказаного депозитного договору, кошти з депозитного рахунку ОСОБА_1 повернуто на рахунок ініціатора переводів ОСОБА_3, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_4 При цьому, відповідно до п.5-4 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань, проте, договір банківського вкладу, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та позивачем визнано нікчемним і відповідно до наказу Тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" № 813 від 16.09.2015 р. до таких договорів застосовано наслідки нікчемності шляхом повернення назад на рахунки "ініціаторів переводів" коштів з рахунків вкладників "подрібнювачів", і тому позивач не може вважатися кредитором банку, адже не може документально підтвердити суми своїх позовних вимог ані на момент подання позову до суду, ані на теперішній час. З огляду на викладене, адміністративний позов не може бути задоволений.

Ухвалою від 25.02.2016 р. задоволено клопотання представника відповідача - зупинено провадження у справі № 821/142/16 до 11.03.2016 р.

Ухвалою від 12.04.2016 р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 12.04.2016 р. задоволено клопотання представника відповідача - зупинено провадження у справі № 821/142/16 до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням Конституції України.

Ухвалою від 26.02.2019 р. поновлено провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п.1 ч.3 ст.205 КАС України).

Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Приписами ч.3 ст.194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного: 11.02.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_1 укладено договір № 007-21061-110215 банківського вкладу (депозиту) на суму 200000 грн., відповідно до умов якого: сума вкладу складає 200000 грн.; вклад залучається на строк з дати його зарахування на рахунок, вказаний в п.1.6 цього договору та по 25.02.2015 р. включно; процентна ставка на суму вкладу становить 13 процентів річних.

У відповідності до п.1.6 договору банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок.

Згідно п.1.10 договору Вклад виплачується Вкладнику у разі закінчення строку залучення Вкладу, або в інших термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів, відкритий на ім'я Вкладника в установі банку.

Пунктом 2.10 договору передбачено, що вкладник підтверджує, що банк до укладання цього договору з Вкладником надав Вкладнику інформацію, зазначену в статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, щодо умов гарантування вкладів фізичних осіб коштів за цим Вкладом. Сума граничного розміру відшкодування за цим Вкладом, включаючи відсотки, не може бути більшою граничного розміру відшкодування коштів, що становить 200 тисяч гривень для одного вкладника в одному банку.

Відповідно до платіжного доручення від 11.02.2015 р. № 45724879 від ОСОБА_3 на депозитний рахунок ОСОБА_1 № 1566 надійшли кошти у сумі 200000 грн.

У відповідності до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду, виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 03.08.2015 р. № 147 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" до 02 жовтня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_2 до 02 жовтня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України 02.10.2015 р. № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02.10.2015 р. № 181 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно, строк здійснення процедури ліквідації та делегування повноважень ліквідатора ОСОБА_2 продовжено до 04 жовтня 2019 року на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 лютого 2017 року № 619.

Вказані вище обставини визнаються судом загальновідомими, а тому в силу положень ч.3 ст.78 КАС України доказуванню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами перевірки правочинів за вкладними операціями в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Уповноваженою особою Фонду ОСОБА_5 16.09.2015 р. прийнято наказ № 813 "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями", відповідно до якого застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, викладених у пункті 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", серед яких і договір банківського вкладу № 007-21061-110215 від 11.02.2015 р., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк".

23.09.2015 р. за № 8821/2842 позивачу направлено повідомлення про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 007-21061-110215 від 11.02.2015 р., укладеного між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 згідно п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно виписки по рахунку позивача 1566 16.10.2015 р. кошти у сумі 200000 грн.повернуто внаслідок застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу № 007-21061-110215 від 11.02.2015 на рахунок ОСОБА_3 № 1327.

05.10.2015 р. на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано оголошення про те, що Фонд розпочне виплати вкладникам Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за Загальним реєстром (не залежно від часу закінчення строку депозитного договору) з 08 жовтня 2015 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо застосування наслідків нікчемності договору 007-21061-110215 від 11.02.2015 банківського вкладу (депозиту) на суму 200000 грн., укладеного між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" відповідно до ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та, як наслідок, не включення даних про позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних приписів законодавства: правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 р. № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 4452-VI (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладником в розумінні п.4 ч.1 ст.2 Закону № 4452-VI є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами визначено ст.27 Закону № 4452-VI (в редакції Закону № 629-VIII від 16.07.2015 р.)

Згідно положень цієї статті уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду. Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України". Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Згідно ст.ст.37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають здійснити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38; прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Разом з тим, суд вказує, що за змістом вищенаведених норм Закону № 4452-VI, право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Перелік передбачених ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Також, згідно ч.3 ст.36 Закону № 4452-VI є нікчемними правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує правові висновки ОСОБА_6 Верховного Суду щодо застосування статті 38 вказаного Закону № 4452-VI, викладені у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15. Так, у пунктах 41-43 цієї постанови ОСОБА_6 Верховного Суду зазначила, що загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38, а також у частині 3 статті 36 Закону № 4452-VI.

Суд зазначає, що до суду не надано доказів про визнання договору банківського (поточного) рахунку нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладами операціями АТ "Дельта Банк" від 15.09.2015 р., комісія дійшла до висновку, що умови договору банківських вкладів, укладені між ПАТ «Дельтабанк» і фізичними особами після 16.01.2015 р. включно, за якими здійснювалися перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами ПАТ «ДельатБанк», надають кредиторам - фізичним особам переваги над іншими кредиторами, а отже - такі договори банківського вкладу є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", перелік таких договорів наведено у додатку № 1 до цього протоколу.

При цьому, з витягу "Реєстру договорів" додатку № 1 до вказаного протоколу до такого реєстру віднесено по ОСОБА_1 договір від 11.02.2015 р. № 007/21061/110215 банківського вкладу (депозиту) у сумі 200000 грн.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладом вважаються кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", затверджених рішенням Ради Директорів АТ "Дельта Банк" протоколом № 14 від 20.03.2013 р., передбачено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від Законного представника за вкладами на ім'я особи, законним представником якої він є, та крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами).

Положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачено обов'язкового внесення саме готівкових коштів на банківський (депозитний) рахунок особисто вкладником, оскільки в ст.2 Закону зазначено, що вкладом також є кошти в безготівковій формі, які надійшли для вкладника.

Так, відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Втім, суд вказує, що платіжні операції по перерахуванню коштів з рахунку однієї особи на рахунок позивача не є правочинами між відповідачем та позивачем згідно зі ст.202 ЦК України.

Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Статтею 1062 ЦК України визначено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Відповідно до п.10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 р. за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 р. № 2346-III (далі - Закон № 2346-III).

Відповідно до п.1.24 ст.1 Закону № 2346-III переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

У свою чергу, згідно п.1.15 ст.1 Закону № 2346-III ініціатором є - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.

Згідно п.1.23 ст.1 Закону № 2346-III отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі.

Частиною 2 пункту 1.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976 (далі - Інструкція № 22), банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Пунктом 1.7 Інструкції № 22 визначено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Частиною 5.2 статті 5 Закону № 2346-III визначено, що відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що операція з перерахування коштів на рахунок позивача не належить до правочинів, передбачених ч.2 ст.38 Закону № 4452-VI, які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та як наслідок визнані нікчемними. У той же час правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв'язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Відповідно до п.22.4 ст.22 Закону № 2346-III під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Згідно п.30.1 ст.30 Закону № 2346-III переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Платіжне доручення № 45724879 від 11.02.2015 р., та виписка АТ "Дельта Банк" по особовому рахунку № 1566 за період з 11.02.2015 р. по 03.03.2015 р. підтверджують факт зарахування 11.02.2015 р. на депозитний рахунок позивача грошових коштів у загальній сумі 200000 грн., що також не заперечується відповідачем.

За наведених обставин та правових норм, позивач є вкладником в розумінні Закону № 4452-VI, оскільки на його депозитному рахунку знаходились кошти у вказаній сумі до дня запровадження тимчасової адміністрації банку. У суду відсутні підстави не приймати до уваги вказаний доказ у справі, як і відсутні правові підстави для висновку про нікчемність правочину, укладеного між суб'єктами переказу коштів.

Щодо посилання позивача на постанову Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 р. "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", якою введено обмеження щодо недопущення проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків - не заслуговують на увагу, з огляду на те, що таке рішення адресоване посадовим особам ПАТ «ДельтаБанк», а не клієнтам ПАТ «ДельтаБнак», відтак невиконання посадовими особами ПАТ «ДельтаБанк» постанови НБУ, навіть якщо і мало місце, не є саме по собі підставою для висновку про нікчемність правочину, укладеного між клієнтами банку. Крім того, дану постанову прийнято 02.03.2015 р., тобто після укладення договору № 007-21061-110215 від 11.02.2015 р.

За висновком Пленуму Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст.38 Закону № 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст.228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Окрім того, за правовим висновком Пленуму Верховного Суду, викладеним у цій же постанові, при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч.2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС, оскільки не створює жодних обов'язків для Позивача та безпосередньо не порушує прав Позивача.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що встановивши нікчемність правочину по зарахуванню на рахунок позивача грошових коштів, відповідач самостійно застосував наслідки нікчемності такого правочину - повернення сторін у первісний стан, а саме списав кошти з рахунку позивача та повернув їх на рахунок попереднього власника, у даному випадку ОСОБА_3 Ізабелла Олексіївна, з рахунку якого, на думку відповідача, відбулося "дроблення вкладу".

У поданому до суду запереченні відповідач звертає увагу на те, що результатом застосування наслідків нікчемності правочину є відсутність у позивача коштів на рахунку, а тому ОСОБА_1 не може вважатися кредитором банку, адже не може документально підтвердити суми своїх позовних вимог ані на момент подання позову до суду, ані на теперішній момент, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Суд не погоджується з вказаною позицію відповідача виходячи з наступного: матеріалами справи містять виписки АТ "Дельта Банк" по особовому рахунку № 1566, сформованої 16.10.2015 р., 17.09.2015 р. здійснено банківську проводку, за якою з рахунку ОСОБА_1 перераховано 200000 грн. на рахунок ОСОБА_3 з призначенням платежу "Повернення коштів внаслідок застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу 007-21061-110215 від 11.02.2015 р. згідно наказу № 813 від 16.09.2015 р. за опер. від 11.02.2015 р.".

Суд зазначає, що згідно ст.216 ЦК України наслідки нікчемного правочину можуть бути застосовані лише добровільно обома сторонами, або за рішенням суду. Закон не передбачає можливості застосування наслідків нікчемного правочину стороною такого правочину в односторонньому порядку.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що вимоги щодо застосування наслідків нікчемного правочину розглядаються судами в позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Проте, відповідачем не надано суду будь-яких доказів звернення сторін до суду з відповідним позовом.

Таким чином, суд вважає, що дії Уповноваженої особи по односторонньому списанню коштів з рахунку позивача та перерахуванню його іншій особі без згоди позивача та за відсутності відповідного рішення суду є неправомірними.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо нікчемності вказаного вище договору банківського вкладу у зв'язку із тим, що кошти на депозитний рахунок ОСОБА_1 надійшли внаслідок "дроблення" великого вкладу іншого клієнта, оскільки зазначене не свідчить про нікчемність укладеного правочину, а про факт розміщення на вкладному рахунку позивача грошових коштів у розмірі 200000 грн.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, то суд вказує наступне: засіб захисту, що вимагається ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

"Ефективний засіб правого захисту" у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії тощо.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Разом з тим, суд звертає увагу на зміни, які були внесені до ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, згідно із ст.27 Закону № 4452-VI (із змінами, внесеними Законом № 629-VIII від 16.07.2015 р.) уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Таким чином, повноваження відповідача полягають у складенні переліку рахунків вкладників, а не у складенні переліку вкладників, як було визначено Законом № 4452-VI до внесення в нього змін Законом № 629-VIII від 16.07.2015 р.

У даних спірних правовідносинах, право позивача є порушеним саме у зв'язку із не включенням Уповноваженою особою Фонду даних про нього до переліку вкладників банку.

Бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи, або нездійснення суб'єктом владних повноважень дій, які випливають із його повноважень на виконання вимог чинного законодавства та впливають на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що порушені права позивача можуть бути захищені шляхом визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_2 щодо не включення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку ОСОБА_1 відкритого у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами, за договором № 007-21061-110215 банківського вкладу (депозиту)на суму 200000 грн. від 11.02.2015 р.

При цьому, суд вважає помилковим викладення позивачем своїх вимог в частині визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_2 щодо застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) "№ 007-21061-110215, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Уповноваженої особи Фонду подати додаткову інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд зазначає наступне: приписами пункту 6 розділу ІІ Положення № 14 (у редакції, яка діє станом на момент розгляду справи судом) передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 4 до цього Положення. Протягом дії тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та/або доповнення до переліків.

З огляду на викладене та враховуючи визнання судом бездіяльності відповідача протиправною з метою поновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_2 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку ОСОБА_1, відкритого в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом, за договором № № 007-21061-110215 банківського вкладу (депозиту) на суму 200000 грн. від 11.02.2015 р.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Приписами ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем було заявлено 2 вимоги немайнового характеру та сплачено судовий збір згідно квитанції від 10.02.2016 р. № 69 у сумі 551,20 грн. та відповідно до квитанції37 від 10.02.2016 р. 551,20 грн. Вказані судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки Уповноважена особа є посадовою особою Фонду. При цьому суд зазначає, що судом частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 лише у зв'язку зі зміною способу захисту порушених прав позивача, а не внаслідок відмови у задоволенні однієї із 2 вимог немайнового характеру.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (73000, м.Херсон, вул. Сікало, 12, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_2 (01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-б, , МФО 380236), третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк», про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_2 (01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-б, , МФО 380236) щодо не включення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку ОСОБА_1 (73000, м.Херсон, вул. Сікало, 12, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), відкритого у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами, за договором № 007-21061-110215 банківського вкладу (депозиту) на суму 200000 грн. від 11.02.2015 р.

Зобов'язати Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_2 (01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-б, , МФО 380236) подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку ОСОБА_1 (73000, м.Херсон, вул. Сікало, 12, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), відкритого у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами, за договором № 007-21061-110215 банківського вкладу (депозиту) на суму 200000 грн. від 11.02.2015 р.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 17, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (73000, м.Херсон, вул. Сікало, 12, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1102 грн. (одну тисячу сто дві грн. ) 40 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 108100000