Справа № 0440/5561/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2019 року Справа № 0440/5561/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВерба І.О.
при секретарі судового засіданняШелгуновій І.А.
позивача представника відповідача 1, 2 ОСОБА_3 Корнюшенко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Петриківської селищної ради Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
1. У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 0440/5561/18 (суддя Ільков В.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Петриківської селищної ради Дніпропетровської області, у якому позивач просив:
- скасувати, як незаконне рішення Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області за № 30-9/УП від 27.06.2018 про відмову ОСОБА_3 у виділенні земельної ділянки площею 0,30 га, розташованої за АДРЕСА_2;
- зобов'язати Виконавчий комітет Петриківської селищної ради Дніпропетровської області розглянути по суті звернення позивача від 12.03.2018 щодо припинення права користування його померлим сином ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,30 га, розташованої за АДРЕСА_2.
2. Ухвалою суду від 26.07.2018 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі № 0440/5561/18.
3. 30.07.2018 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.
4. 09.08.2018 до суду надійшов відзив на адміністративний позов від Виконавчого комітету Петриківської селищної ради Дніпропетровської області.
5. У підготовче засідання, призначене на 09.08.2018, прибув представник Виконавчого комітету Петриківської селищної ради Дніпропетровської області.
6. З метою витребування доказів від Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області відкладено розгляд справи до 04.09.2018.
7. 21.08.2018 до канцелярії суду від Виконавчого комітету Петриківської селищної ради Дніпропетровської області надійшли витребувані судом докази.
8. У підготовче засідання, призначене на 04.09.2018, прибули позивач та представник Виконавчого комітету Петриківської селищної ради Дніпропетровської області.
9. З метою витребування доказів розгляд справи відкладено до 18.09.2018.
10. 13.09.2018 до канцелярії суду від позивача надійшли пояснення.
11. 18.09.2018 прибули позивач та представник відповідачів.
12. Представником відповідачів надані витребувані судом докази.
13. Судом на розгляд поставлено питання щодо закриття провадження у справі, вирішення якого позивач залишив на розсуд суду.
14. Ухвалою суду від 18.09.2018 закрито провадження в адміністративній справі на підставі пункту першого частини першої статті 238 КАС України.
15. Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем 02.10.2018 подано апеляційну скаргу.
16. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.11.2018 ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі № 0440/5561/18 скасовано та направлено справу для продовження розгляду.
17. Справа № 0440/5561/18 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 06.12.2018 та за результатами автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Верба І.О.
18. Ухвалою суду від 11.12.2018 прийнято адміністративну справу № 0440/5561/18 до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
19. Ухвалою суду від 15.02.2019 судом вирішено розгляд справи № 0440/5561/18 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.03.2019.
20. У підготовче засідання, призначене на 05.03.2019, прибули позивач та представник відповідачів.
21. Представником відповідачів надано відзив на адміністративний позов з одночасним його врученням позивачу.
22. Судом поставлено питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, оскільки позивач та представник відповідачів не заперечували проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті одразу після закінчення підготовчого провадження, ухвалою суду від 05.03.2019 закрито підготовче провадження та суд перейшов до розгляду справи по суті.
23. У судовому засіданні позивач та представник відповідачів підтримали обрані правові позиції.
24. 19.10.1994 синові позивача була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства. Через 23 роки син позивача помер, так і не збудувавши будинок і не здійснивши реєстрацію користування чи приватизації земельної ділянки.
25. Позивач неодноразово звертався до виконавчого комітету на підставі частини 5 статті 116 ЗК України з заявою про припинення права користування сина земельною ділянкою, та виділення земельної ділянки позивачу для будівництва будинку та ведення особистого підсобного господарства.
26. Рішенням селищної ради позивачу неправомірно відмовлено у виділенні земельної ділянки, а виконавчий комітет протиправно не виносить рішення за зверненням позивача про припинення права користування земельною ділянкою.
27. У судовому засіданні позивач зазначив, що йому невідомо чи є у сина жінка та діти, підтвердив, що на земельній ділянці є недобудована (не здана в експлуатацію) споруда, побудована сином.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧІВ
28. Представник відповідачів проти позову заперечила повністю, зазначивши, що відповідно до статей 122, 123 ЗК України особа, зацікавлена в отриманні земельної ділянки має звернутись з клопотанням про надання дозволу про розроблення проекту землеустрою щодо її відведення.
29. Земельна ділянка була надана сину позивача у власність, проте оформлення права власності на земельну ділянку не здійснено.
30. Позивач є спадкоємцем, отже, земельна ділянка входить до складу спадщини.
31. Крім того, на земельній ділянці сином позивача побудований будинок, на який також не було зареєстровано право власності, отже, до визначення правового статусу будинку та відповідно спадкоємця, питання щодо оформлення земельної ділянки може бути розглянуто тільки після оформлення спадщини.
32. У судовому засіданні представник відповідачів зазначила, що у сина позивача є інші спадкоємці - дружина та діти. Щодо розгляду заяв позивача зазначила, що всі три заяви були своєчасно розглянуті, однак задовольнити заяви позивача не було законних підстав.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
33. Згідно рішення виконкому № 40/9 «Про дозвіл будівництва (перебудови) індивідуального житлового будинку» від 19.10.1994, виконком, розглянувши матеріали по відведенню земельної ділянки для будівництва житлового будинку, гаражу, літньої кухні, сараю на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_3, вирішив виділити ОСОБА_5 земельну ділянку в АДРЕСА_3, розміри 57 кв.м. будівництва житлового будинку, житловою площею 26 кв.м. (а.с.53).
34. На забудову земельної ділянки громадянину ОСОБА_5 складений будівельний паспорт, з обов'язками забудовника ОСОБА_5 ознайомлений 21.11.1994 (а.с.51-57)
35. Про перенесення в натуру проекту забудови земельної ділянки площею 0,15 га складений акт, до якого додана відповідна схема, до проекту забудови складена пояснювальна записка (а.с.54-56).
36. Рішенням Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» № 99 від 30.08.1999, згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92, передано безкоштовно у приватну власність громадянину ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування будинку, а також 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою АДРЕСА_3 (а.с.7).
37. ОСОБА_5 помер 31.01.2017 (а.с.8).
38. ОСОБА_3 звернувся до виконавчого комітету Петриківської селищної ради 12.03.2018, повторно 23.04.2018, втретє 12.06.2018 з заявою про (а.с.9-11):
- припинення права користування померлим 31.01.2017 його сином ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 0,30 га, розташованою за АДРЕСА_2;
- виділення ОСОБА_3 дану земельну ділянку площею 0,30 га, розташованою за АДРЕСА_2, для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.
39. Листом від 21.03.2018 виконавчий комітет повідомив позивача, що реєстрації права власності або користування земельної ділянки передує отримання дозволу на розробку документації з землеустрою щодо виділення земельної ділянки. Заявником документація з землеустрою не розроблялась право власності на земельну ділянку зареєстровано не було. Перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття власності на житловий будинок, будівлю або споруду відбувається у відповідності до частини 1 статті 120 ЗК України. Відповідно до частини 4 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на житловий будинок, будівлю, споруду (а.с.38).
40. У заяві від 23.04.2018 заявник не погодився із відповіддю від 21.03.2018 № 392, якою не вирішено питання про виділення у користування земельної ділянки.
41. У заяві від 12.06.2018 заявник не погодився із відповіддю від 23.04.2018 № 791, згідно якої на земельній ділянці розташована споруда, що належала померлому ОСОБА_5. Незгоду із відповіддю обґрунтував тим, що право власності на будівлю не зареєстровано, строк прийняття спадщини сплинув, будівля не була включена до складу спадкового майна нотаріусом відповідно до статті 1218 ЦК України, бо самовільне будівництво не породжує прав.
42. Рішенням Петриківської селищної ради від 27.06.2018 № 309-9/VІІ, селищна рада, розглянувши заяву позивача про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку вирішила відмовити ОСОБА_3 у виділенні земельної ділянки для будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 (а.с.12).
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
43. Відповідно до статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 № 15-92 (далі - Декрет № 15-92) сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.
44. Статтею 2 Декрету № 15-92 установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює.
45. Згідно статті 3 Декрету № 15-92 право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.
46. Статтею 6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (далі - ЗК України 1990 року) встановлено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).
47. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.
48. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).
49. Згідно статті 9 ЗК України 1990 року до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.
50. Статтею 17 ЗК України 1990 року визначено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.
51. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.
52. Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
53. Дію статті 23 ЗК України 1990 року, відповідно до якої право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, було зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету № 15-92.
54. Пунктом 1 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України 2001 року), установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
55. Громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки (пункт 7 Розділу Х Перехідних положень ЗК України 2001 року).
56. Умови набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені статтею 116 ЗК України 2001 року.
57. Зокрема, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
58. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
59. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:
а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;
б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
60. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
61. Згідно частини п'ятої статті 116 ЗК України 2001 року земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
62. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (стаття 122 ЗК України 2001 року).
63. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульований статтею 123 ЗК України 2001 року.
64. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
65. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:
- надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
- формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).
66. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
67. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
68. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
69. Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України 2001 року).
70. Відповідно до статті 128 ЗК України 2001 року громадяни, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
71. До заяви (клопотання) додається, зокрема, документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); копія документа, що посвідчує особу.
72. Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
73. Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.
74. Згідно пунктів 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.
75. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК України).
76. До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов'язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (частини четверта, сьома статті 376 ЦК України).
77. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.
78. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
79. Правило статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
80. Надаючи оцінку доводам позивача, суд виходить із того, що ОСОБА_5 земельна ділянка була передана у приватну власність рішенням селищної ради від 30.08.1999 року відповідно до Декрету № 15-92.
81. Згідно з пунктом 1 Розділу Х Перехідних положень ЗК України 2001 року рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету № 15-92 є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
82. Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
83. Громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки (пункт 7 Розділу Х Перехідних положень ЗК 2001 року).
84. Доводи щодо наявності підстав для припинення селищною радою права користування ОСОБА_5 земельною ділянкою, є помилковими, оскільки право користування є однією з трьох складових права власності, крім того, рішення органу місцевого самоврядування від 20.08.1999 не може бути скасоване таким органом.
85. Суд не вбачає підстави для скасування селищною радою власного рішення від 30.08.1999 року, оскільки це суперечиме рішенню Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), згідно якого, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
86. У пункті п'ятому Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.
87. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
88. Таким чином, враховуючи, що індивідуально-правові акти, зокрема, місцевих рад є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов'язки, одностороннє скасування радами цих актів порушує право зазначених осіб, та є втручанням у право власності, яке має здійснюватись виключно на підставі закону та бути пропорційним.
89. З огляду на наведені норми чинного у різні періоди законодавства, суд зазначає про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення № 30-9/УП від 27.06.2018, оскільки підстав для прийняття селищною радою законного рішення іншого змісту судом не встановлено.
90. Виконавчим комітетом селищної ради на кожне звернення позивача надана відповідь, зазначено про відсутність підстав для припинення права користування земельною ділянкою, з чим суд погоджується з огляду на обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини.
91. Жодна з наданих позивачем до виконавчого комітету заяв не відповідала вимогам до клопотання про виділення земельної ділянки у власність або користування.
92. Враховуючи, що на земельній ділянці знаходиться об'єкт будівництва, що підтверджено позивачем, до вирішення питання про цивільні права на вказаний об'єкт або будівельні матеріали та обладнання, з яких він складається, вирішення питання про належність прав на земельну ділянку буде передчасним.
93. При цьому, суд не погоджується з доводом позивача, що будівництво є самовільним. Крім того, земельній ділянці присвоєна адреса.
94. Необхідність розгляду питань щодо спадкування майна та осіб, які є спадкоємцями, майнових прав спадкоємців, у подібних правовідносинах неодноразово наголошувалось касаційним судом, у тому числі у постановах від 25.02.2019 у справі № 2-123/09, від 11.04.2018 у справі № 215/2653/13-ц, від 19.12.2018 у справі № 674/1307/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 2-252/11.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
95. З системного аналізу матеріалів справи та норм чинного законодавства суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, у зв'язку із чим покладає витрати на сплату судових витрат за подання цього позову на позивача.
96. Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
2. Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
3. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
4. Повне рішення складено 15.03.2019.
Суддя І.О. Верба