Справа № 815/2624/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2624/18

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

ОСОБА_1,

за участю: секретар судового засідання Ніцевич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення на рішення Одеського окружного адміністративного суду, прийняте 13 серпня 2018 року у складі суду судді Стефанова С.О. по справі за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції в Одеській області до Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення про застосування заходів реагування,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Державної екологічної інспекції в Одеській області до Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення, в якому позивач просив суд застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» шляхом тимчасового призупинення господарської діяльності, до отримання спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 року адміністративний позов Державної екологічної інспекції в Одеській області до державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» про застосування заходів реагування задоволено. Застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до відповідача а саме зобовязано Державне підприємство «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» зупинити здійснення господарської діяльності до отримання спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції рішення було постановлено з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам відзиву на адміністративний позов, зокрема посиланням на п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», якими були внесені зміни до Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 року № 1728-VIII (далі Закон України № 1728-VIII). Також апелянт посилається на ті обставини, що розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року №166-р, №169-р були скасовані Порядок організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства», затверджений наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 року №464 (далі Порядок №464), а також наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.10.2012 року №483 «Про затвердження уніфікованих форм актів перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містять перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)», відповідно апелянт зазначає, що на момент проведення перевірки був відсутній правовий механізм здійснення таких перевірок. Крім того, апелянт зазначає, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року було відмовлено у задоволенні заяви про відвід головуючого судді, проте на його думку обставинам, що передували зверненню із заявою про відвід не було надано належної правової оцінки. Разом з тим, апелянт вказує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно директора відповідача ОСОБА_2 було закрито постановою Біляївського районного суду Одеської області у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 08.05.2018 року по 22.05.2018 року співробітниками Державної екологічної інспекції в Одеській області на підставі річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2018 рік, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 30.11.2017 року № 710, відповідно вимог до ст.ст. 5, 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ст.20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Положення про Державну екологічну інспекцію в Одеській області, затвердженого наказом державної екологічної інспекції України від 28.09.2017 року №652, згідно наказу Державної екологічної інспекції в Одеській області від 25.04.2018 року №290 (а.с. 12) та направлення від 25.04.2018 року №198пр (а.с. 13) проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства державним підприємством «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» (далі ДП «ДГ «Покровське»).

За результатом проведеної перевірки складено Акт № 42/10 (а.с. 15-26), примірник якого отримано директором державного підприємства ДП «ДГ «Покровське» ОСОБА_2 та підписано без заперечень.

Як вбачається з акту, під час проведення перевірки позивачем були виявлені наступні порушення: відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що є порушенням абзацу 2 частини першої статті 10, частини пятої статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» №2707-ХІІ (далі Закон України №2707-ХІІ); відсутня інвентаризація та паспортизація відходів, що є порушенням пункту «в» частини першої статті 17 Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 № 187/98-ВР (далі Закон України №187); відсутня документація по первинному поточному обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються та видаляються, що є порушенням пункту «г» частини першої ст. 17 Закону України №187; підпункту 1.4 пункту 1 Інструкції, затвердженої наказом Мінприроди №342; відсутні фактично встановлені (облаштовані) та паспортизовані місця видалення відходів, що є порушенням п. 3, ст. 17, частини 2 ст. 28, частини 2 ст. 33 Закону України №187, пункту 5, 19 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1216, пункту 9 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №2034; декларація про відходи за 2016-2017 роки не надана, що є порушенням постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №118 «Про затвердження Порядку подання декларацій про відходи та її форми, абзац 2 ст. 17 Закону України №187; у складських приміщеннях здійснюється змішування відходів, що є порушенням п. ж ст. 17 Закону України №187; не проведена робота по укладанню договорів на передачу відходів, що є порушенням ч. 2 ст. 35-1 Закону України №187; не проводиться робота про передачу використаної тари з під ХЗЗР, що є порушенням п. Б, п. Є ст. 17 Закону України №187 (а.с. 20-21).

Як також встановлено судом першої інстанції, та вбачається з матеріалів справи, ДП «ДГ «Покровське» здійснює виробництво насіння сільськогосподарських культур вищих репродукцій, апробації наукових розробок та діє на підставі Статуту (в новій редакції), затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України академії НААН від 13.03.2018 року.

Основними видами діяльності підприємства за КВЕД-2010 є: 72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 46.21 Оптова торгівля зерном, насінням і кормами для тварин; 01.41 Розведення великої рогатої худоби.

Як зазначено у акті перевірки та не спростовано відповідачем, ДП «ДГ «Покровське» розташоване на території Маринівської сільської ради Біляївського району Одеської області та використовує землі загальною площею 3166,53 га., згідно Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД № 002980 від 27.07.2002 року. Землю надано у постійне користування для проведення наукових досліджень та апробації наукових розробок, виробництва насіння сільськогосподарських культур вищих репродукцій. Факту використання земель не за цільовим призначенням не встановлено.

Під час перевірки, при проведені обстеження обєктів та споруд господарства встановлено виробничі майданчики: тракторна бригада в с. Маринівка: майстерня (токарний, свердлильний, станки, електрозварювальний пост), склад ПММ з заправочною однорукавною колонкою для заправки дизельним паливом, приміщення для зберігання техніки та інвентаря; критий зернотік № 2 в с. Маринівка: лінія очистки зерна, ваговий комплекс, зернопогрузчики; автопарк в с. Еметівка: склад ПММ (заправочна однорукавна колонка для заправки дизельним паливом та заправочна однорукавна колонка для заправки бензином); майстерня (компресор, токарний, свердлильний станки, електрозварювальний пост); критий зернотік № 1 в с. Еметівка; лінія очистки зерна, ваговий комплекс, зернопогрузчики, протруйники насіння, складські приміщення; кормоцех МТФ: дробилка зерна.

Як вбачається з Акту № 42/10, під час перевірки встановлено, що введення в дію та експлуатація даних обєктів повинна проводитись відповідно до вимог ст. 10 Закону України №2707-ХІІ, а саме за наявності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. На час перевірки, в ДП «ДГ «Покровське» був відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що є порушенням ст. 10, 11, 13 Закону України №2707-ХІІ. На підприємстві не проведена інвентаризація джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та не розроблено документи, які обґрунтовують обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферу стаціонарними джерелами.

Відносно директора ДП «ДГ «Покровське» ОСОБА_2 за виявлене порушення, а саме: провадження господарської діяльності підприємства без одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, було складено протокол №000500 від 25.05.2018 року про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 164 КУпАП (а.с. 28).

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 22.08.2018 року провадження по справі за ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 155-156).

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) є законними, обґрунтованими та відповідають легітимній меті, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що факт відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами обставини відповідачем не спростовано, доказів наявності такого дозволу надано не було. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відносно винної посадової особи директора відповідача ОСОБА_2 за виявлене порушення, а саме: провадження господарської діяльності підприємства без одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, було складено протокол №000500 від 25.05.2018 року про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 164 КУпАП, який оскаржено не було. Також судом першої інстанції було встановлено, що ані на час судового розгляду справи, ані після закінчення перевірки, відповідач не звертався до позивача ані з проханням щодо проведення перевірки з питань усунення порушень, зафіксованих в Акті № 42/10, ані з повідомленням про отримання спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, ані з будь-яких інших питань за предметом проведення перевірки.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє середовище, як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до п.п. а), е) ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства в тому числі, про охорону атмосферного повітря; надання обов'язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, та здійснення контролю за їх виконанням.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України № 454/2011 від 13.04.2011 року Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря).

Згідно ч. 1 розділу І Положення про Державну екологічну інспекцію в Одеській області, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України № 652 від 28.09.2017 року Державна екологічна інспекція в Одеській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Відповідно до п.4 ч.2 розділу II Положення про Державну екологічну інспекцію в Одеській області, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від № 652 28.09.2017 року Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема законодавства про охорону атмосферного повітря.

Таким чином, контроль за охороною навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів покладено Державну екологічну інспекцію України та її територіальні органи. З цією метою вони в межах своїх повноважень та у визначеному законодавством порядку проводять перевірки, з-поміж іншого, субєктів господарювання на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства.

Пунктом 2 Положення встановлено, що Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, в тому числі, законодавства про поводження з відходами, охорону атмосферного повітря.

Згідно Положення Держекоінспекція має право, зокрема, звертатися до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств і обєктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що повноваження щодо проведення перевірок субєктів господарювання на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства та право звернення до суду з позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств у разі порушення ними норм природоохоронного законодавства прямо передбачена нормами національного законодавства, чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Правові, організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України № 877-V від 05.04.2007 року «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 877-V).

Згідно зі ст. 1, ч. 5, ч.11 ст. 4 Закону України № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Частиною 1 статті 5 Закону України № 877-V встановлено, що планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому.

Відповідно до ст.1 Закону України №2707-ХІІ забруднення атмосферного повітря - змінення складу і властивостей атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в ньому фізичних, біологічних факторів і(або) хімічних сполук, що можуть несприятливо впливати на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.

Забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоровя людини та стан навколишнього природного середовища.

Викид - надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин.

Джерело викиду - об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Відповідно до ст. 5 Закону України №2707-ХІІ у галузі охорони атмосферного повітря встановлюються зокрема нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; нормативи гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел; нормативи вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах та впливу фізичних факторів пересувних джерел: технологічні нормативи допустимого викиду забруднюючих речовин.

Згідно вимог ст. 7 Закону України №2707-ХІІ нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, встановлюються з метою забезпечення дотримання нормативів екологічної безпеки атмосферного повітря з урахуванням економічної доцільності, рівня технологічних процесів.

Відповідно до ст. 10 Закону України №2707-ХІІ підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік; заздалегідь розробляти спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і вживати заходів для ліквідації причин, наслідків забруднення атмосферного повітря; забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок; забезпечувати розроблення методик виконання вимірювань, що враховують специфічні умови викиду забруднюючих речовин; використовувати метрологічно атестовані методики виконання вимірювань і повірені засоби вимірювальної техніки для визначення параметрів газопилового потоку і концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та викидах стаціонарних і пересувних джерел; здійснювати контроль за проектуванням, будівництвом і експлуатацією споруд, устаткування та апаратури для очищення газопилового потоку від забруднюючих речовин і зниження впливу фізичних та біологічних факторів, оснащення їх засобами вимірювальної техніки, необхідними для постійного контролю за ефективністю очищення, дотриманням нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів та інших вимог законодавства в галузі охорони атмосферного повітря; своєчасно і в повному обсязі сплачувати екологічний податок. Виконання заходів щодо охорони атмосферного повітря не повинно призводити до забруднення ґрунтів, вод та інших природних об'єктів.

Статтею 11 Закону України №2707-ХІІ встановлено, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.5 ст. 11 Закону України №2707-ХІІ викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України №2707-ХІІ, господарська чи інші види діяльності, пов'язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції, та не спростовано відповідачем під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції, під час перевірки встановлено, що введення в дію та експлуатація наступних виробничих майданчиків: тракторна бригада в с. Маринівка: майстерня (токарний, свердлильний, станки, електрозварювальний пост), склад ПММ з заправочною однорукавною колонкою для заправки дизельним паливом, приміщення для зберігання техніки та інвентаря; критий зернотік № 2 в с. Маринівка: лінія очистки зерна, ваговий комплекс, зернопогрузчики; автопарк в с. Еметівка: склад ПММ (заправочна однорукавна колонка для заправки дизельним паливом та заправочна однорукавна колонка для заправки бензином); майстерня (компресор, токарний, свердлильний станки, електрозварювальний пост); критий зернотік № 1 в с. Еметівка; лінія очистки зерна, ваговий комплекс, зернопогрузчики, протруйники насіння, складські приміщення; кормоцех МТФ: дробилка зерна відбувалась за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що є порушенням ст. 10, 11, 13 Закону України №2707-ХІІ.

Відповідно до ст.1 Закону України №187, відходи будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 17 Закону України №187 суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку.

Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанції, згідно Акту перевірки № 42/10, у ДП «ДГ «Покровське» відсутня інвентаризація та паспортизація відходів, що є порушенням пункту «в» частини першої статті 17 Закону України №187; відсутня документація по первинному поточному обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються та видаляються, що є порушенням пункту «г» частини першої ст. 17 Закону України №187; відсутні фактично встановлені (облаштовані) та паспортизовані місця видалення відходів, що є порушенням п. 3, ст. 17, частини 2 ст. 28, частини 2 ст. 33 Закону України №187; декларація про відходи за 2016-2017 роки не надана, що є порушенням зокрема абзацу 2 ст. 17 Закону України №187; у складських приміщеннях здійснюється змішування відходів, що є порушенням п. ж ст. 17 Закону України №187; не проведена робота по укладанню договорів на передачу відходів, що є порушенням ч. 2 ст. 35-1 Закону України №187; не проводиться робота про передачу використаної тари з під ХЗЗР, що є порушенням п. Б, п. Є ст. 17 Закону України №187.

Згідно з частиною пятою статті 4 Закону України № 877-V повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання допускається виключно за рішенням суду, ухваленого за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування.

Згідно з частиною сьомою статті 7 зазначеного Закону на підставі акту, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Аналізуючи наведені правові норми, суд апеляційної інстанції зазначає, що застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) є необхідним оперативним та превентивним способом впливу на порушника з метою усунення існування загрози забруднення навколишнього середовища.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що обставини наявності порушення ДП «ДГ «Покровське» положень Закону України №2707-ХІІ та Закону України №187 апелянтом під час судового розгляду справи не спростовані, разом з тим в обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність правового механізму здійснення перевірок на момент проведення перевірки відповідача. Колегія суддів не приймає зазначені доводи апелянта з огляду на наступне.

Так, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на ті обставини, що Кабінетом Міністрів України було скасовано наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.10.2012 року №483 «Про затвердження уніфікованих форм актів перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містять перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)», оскільки як вбачається з матеріалів справи, Акт перевірки №42/10 було складено за уніфікованою формою, затвердженою Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 09.08.2017 року №303.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апелянта щодо скасування Кабінетом Міністрів «Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства», затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 року №464, за умови наявності встановленого факту порушення вимог чинного природоохоронного законодавства, а також за умови наявності у позивача повноважень на звернення до суду з позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємства у разі порушення ним норм природоохоронного законодавства є неспроможними. При цьому, як встановлено судом першої інстанції, ані на час судового розгляду справи, ані після закінчення перевірки, відповідач не звертався до позивача ані з проханням щодо проведення перевірки з питань усунення порушень, зафіксованих в Акті № 42/10, ані з повідомленням про отримання спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, ані з будь-яких інших питань за предметом проведення перевірки.

Колегія суддів також не приймає доводи апелянта щодо посиланням на п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», якими були внесені зміни до Закону України № 1728-VIII, оскільки перевірка відповідача була плановою та проводилась на підставі річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2018 рік, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 30.11.2017 року № 710, згідно наказу Державної екологічної інспекції в Одеській області від 25.04.2018 року №290.

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції було в оскаржуваному рішенні встановлено, що протокол у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не оскаржувався, тоді як постановою Біляївського районного суду Одеської області від 22.08.2018 року провадження по справі за ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення колегія суддів зазначає, що вказане рішення суду буле прийнято лише 22.08.2018 року, при цьому оскаржуване рішення першої інстанції було прийнято 13.08.2018 року та в матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення відповідачем суду першої інстанції про розгляд Біляївським районним судом Одеської області матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 Разом з тим, як вбачається з постанови Біляївського районного суду Одеської області від 22.08.2018 року по справі №496/2295/18, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 був обізнаний про вказані обставини. Крім того, постановою Біляївського районного суду Одеської області від 22.08.2018 року по справі №496/2295/18 були встановлені процедурні порушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно директора відповідача ОСОБА_2, разом з тим сам факт здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без отримання дозволу Біляївським районним судом Одеської області не досліджувався та предметом розгляду у справі №496/2295/18 не виступав.

Під час судового засідання апеляційної інстанції представник відповідача також посилався на ті обставини, що Приписом №34 від 22.05.2018 року відповідачу було встановлено термін для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами до 01.08.2018 року, разом з тим адміністративний позов про застосування заходів реагування Державною екологічною інспекцією в Одеській області було подано 01.06.2018 року, тобто до закінчення терміну на добровільне виконання вимог зазначеного документу. Колегія суддів апеляційної інстанції, частково погоджуючись з представником апелянта зазначає, що передбачені законом заходи реагування направлені на припинення порушення, а вимоги припису - на усунення порушення та причин, за якими воно допущене. Разом з тим рішення суду першої інстанції було прийняте 13.08.2018 року, тобто вже після спливу терміну на добровільне виконання вимог Припису, проте до суду першої інстанції, як і до суду апеляційної інстанції жодних доказів добровільного виконання відповідачем вимог Припису №34 від 22.05.2018 року, зокрема в частині отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами надано не було.

Крім того, щодо посилань апелянта щодо наявності під час провадження у суді першої інстанції підстав для відводу головуючого судді Стефанова С.О., чому судом першої інстанції не була надана належна правова оцінка, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу, якщо зокрема він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді. Відповідно до ч. 3 ст. 39 КАС України, відвід повинен бути вмотивованим. Вмотивованою можна вважати заяву про відвід, в якій міститься виклад та аналіз фактичних підстав, що вказують на упередженість судді, деталізація цих фактів, зазначення того, що підстави для заявленого відводу викликають сумнів у безсторонності, посилання на засоби доказування та докази, які в них містяться, якими підтверджуються наведені обставини, що свідчать про юридичні підстави для відводу тощо.

Визначаючись щодо наявності підстав для відводу необхідно враховувати, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія A, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 43, ЄСПЛ 2000-XII).

Колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на пряму чи опосередковану заінтересованість судді Стефанова С.О. в результаті розгляду справи по своїй суті є припущеннями, а заяви, які містять припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, не є підставами для відводу суддів.

Крім того, щодо посилань апелянта на наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді (п.4 ч.1 ст.36 КАС України), колегія суддів також зазначає, що викладені обставини, за відсутності їх підтвердження належними та допустимими доказами не свідчать про наявність обставин, які б викликали сумнів в його неупередженості відповідно до ст. 36 КАС України, що виключає підстави для відводу судді.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 року по справі за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції в Одеській області до Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення про застосування заходів реагування залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 року по справі за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції в Одеській області до Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення про застосування заходів реагування залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.І. Шляхтицький