Справа № 813/1647/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/3744/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача Діткуна І.З.,

представника відповідача Кельбас Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року (рішення ухвалене у м. Львів судом у складі головуючого судді Карп'як О.О., повний текст рішення суду складено 18 жовтня 2018 року) у справі № 813/1647/18 за адміністративним позовом ТзОВ "Буське сорто-насінницьке підприємство" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

І.ОБСТАВИНИ СПРАВИ

В квітні 2018 року ТзОВ "Буське сорто-насінницьке підприємство" звернулося до суду з позовом, яким просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 13.04.2018 року №006361414, №006331414, №006311414.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення від 13.04.2018 року №, №, № .

Стягнуто з Головного управління ДФС у Львівській області (адреса:79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТзОВ "Буське сорто - насінницьке підприємство" (адреса:80530, Львівська обл., Буський район, с.Ожидів, вул. Залізнична, 1б, ) 107310,25 грн. сплачений судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що сам факт наявності у позивача податкових чи видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Буське сорто-насінницьке підприємство" знаходиться за адресою: Львівська обл., Буський р-н, с. Ожидів, вул. Залізнична, 1б., взято на облік в контролюючих органах 13.04.2000 року за номером №28, станом на 21.03.2018 року перебуває на обліку в Буській ОДПI ГУ ДФС у Львiвськiй областi.

За наслідками проведеної позапланової ТОВ „Буське сорто-насінницьке підприємство" () складено акт від 21.03.2018 року №714/13-01-14-14/22342296 (далі акт перевірки).

В ході обумовленої перевірки встановлено, що операції позивача та ПП „Нові Долиняни" з продажу зерна не містять розумних економічних дій, господарська діяльність вказаних суб'єктів господарювання є такою, що не відбулася та не спрямована на реальне настання правових наслідків, а діяльність ПП „Нові Долиняни" є такою, що спрямована виключно на формування податкового кредиту та зменшення податкових зобов'язань суб'єктів господарювання.

Як наслідок, відповідачем встановлено порушення позивачем п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 та п. 185.1, ст. 185, п.187.1 ст.187, п. 198.5, ст. 198, п. 200.1, ст. 200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 1 587 000 грн. по взаєморозрахунках з ПП „Нові Долиняни" за жовтень, листопад 2017р. та занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету України всього на 3 383 666 грн (в тому числі за жовтень 2017 р. - 1 763 334 грн, за листопад 2017 р.- 1 620 332 грн.) та завищено від'ємнє значення з податку на додану, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду в розмірі 94 768грн. в тому числі за листопад 2017 р. 94 768 грн.

На підставі названих висновків акту перевірки від 21.03.2018 року №714/13-01-14-14/22342296, відповідачем винесено такі податкові повідомлення рішення від 13 квітня 2018 року:

- №, яким збільшено ТОВ «Буське сорто-насінницьке підприємство» суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму - 1 983 750 грн.;

- №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість (сума завищеного від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду) на суму 94 768 грн.;

- №, яким збільшено ТОВ «Буське сорто-насінницьке підприємство» суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму - 5 075 499 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з контрагентами підтверджені належними документами бухгалтерського та податкового обліку, належним чином оформлені та повністю відповідають вимогам Податкового кодексу України та Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні, відтак повністю підтверджують реальність здійснення господарських операцій. Долучені до матеріалів справи документи, повністю спростовують висновки відповідача про фіктивність господарських операцій. Відповідач не надав доказів фіктивності (безтоварності) господарських операцій позивача із вищезазначеними контрагентами, у зв'язку чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем (як покупцем) та ПП "Нові Долиняни" (як продавцем) укладено Договір купівлі - продажу №01/10-2017 від 01.10.2017 р., предметом якого є передача у власність покупця продукції (соя, кукурудза), іменовану надалі "Товар". Поставка Товару відбувається на умовах самовивозу зі складу продавця за власний рахунок та власними засобами Покупця.

На підтвердження обставин щодо здійснення названої операції позивачем надано до перевірки:

- податкові накладні (за переліком відображеним на стор.6 акту перевірки, а.с.29 т.1);

- видаткові накладні (за переліком відображеним на стор.7 акту перевірки, а.с.30 т.1);

- товаро-транспорті накладні (за переліком відображеним на стор.8-9 акту перевірки, а.с.31-34 т.1);

- платіжні документи на переказ коштів позивачем ПП "Нові Долиняни" в оплату вартості поставленої продукції на суму 9 074 000грн (за переліком відображеним на стор.12 акту перевірки, а.с.35 т.1). Водночас за даними перевірки встановлено, що по бухгалтерському обліку позивача рах.631 перед ПП "Нові Долиняни" станом на 30.11.2017року рахується кредиторська заборгованість у розмірі 27 851 076грн (а.с. 36 т.1) ;

- акт перевезення зерна автотранспортом за жовтень-листопад 2017р, кількістю 5 966,2т, перевізник- ПП «Агрофірма «Лугове»;

- акти перевезення кукурудзи автотранспортом від 31.10.2017року та 30.11.2017року, кількістю 77 тон та 453,66 тон відповідно, перевізник- ФОП ОСОБА_3;

- акти перевезення кукурудзи автотранспортом від 31.10.2017року та 30.11.2017року, кількістю 183 тон та 425,96 тон відповідно, перевізник- ФОП ОСОБА_4;

- акти перевезення кукурудзи автотранспортом від 31.10.2017року та 30.11.2017року, кількістю 362 тон та 1128,34 тон відповідно, перевізник- ФОП ОСОБА_5

Водночас, як слідує з названого акту перевірки позивачем за даними поданих декларацій з ПДВ за жовтень та листопад 2017року віднесено до податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 3 478 434,01грн. по названій господарській операції. За даними перевірки декларації з податку на прибуток за 2017 рік відповідачем віднесено на собівартість реалізованої продукції, вартість земна придбану у ПП "Нові Долиняни" в сумі 8 816 670грн.

Вказані обставини підтверджуються зібраними у справі доказами не заперечуються та визнаються сторонами.

Водночас, змісту апеляційної скарги слідує, що доводи відповідача з приводу безтоварності господарської операції позивача та ПП „Нові Долиняни" ґрунтуються на тому, що: надані до перевірки видаткові накладні не містять відомостей щодо осіб, які їх підписали від імені продавця та покупця; у актах наданих послуг щодо перевезення товару автотранспортом ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 відсутні печатки та будь-які дані щодо виконавця робіт; у ТТН на перевезення вантажів відсутні ідентифікаційні дані про осіб, які їх підписали; відсутності у ПП „Нові Долиняни" трудових ресурсів та іншого майна економічно необхідного для фактичного здійснення такої господарської діяльності.

Дослідивши зібрані у справі докази, колегією суддів враховано, що відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності. П(С)БO 16 також регламентує склад витрат і визначає правила віднесення видатків до того чи іншого виду витрат.

Згідно із пунктом 6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

А відповідно до пунктів 7-8 П(С)БO 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Відповідно до підпункту "а "пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.2. цієї статті, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

В силу вимог пункту 198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як визначено у пункті 198.6 цієї статті не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. При цьому, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для підтвердження включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі-Закон).

Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст.2).

Частиною 2 ст.3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, відповідно до абзацу дев'ятого цієї ж частини, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства, містити всі обов'язкові реквізити та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Дослідивши надані позивачем копії видаткових накладних, ТТН на отримання товарів від ПП "Нові Долиняни" (а.с. 64, 73, 78, 95, 103, 111, 119, 127, 135, 144,152, 160, 168, 178, 186, 196 т.1 та а.с.1, 10, 14, 17, 22, 37, 42, 47, 52 т.2), колегією суддів встановлено, що перелічені первинні документи поряд із підписом осіб відповідальних за здійснення операції не містять відомостей про прізвище та ім'я осіб, які їх підписали.

Водночас листами ПП "Нові Долиняни" (а.с.66, 150 т.3) та ТзОВ "Буське сорто-насінницьке підприємство" (а.с. 64 т.3) керівники позивача та ПП "Нові Долиняни" визнали обставини стосовно підписання видаткових накладних, ТТН на відпуск та отримання товарів від ПП "Нові Долиняни" безпосередньо керівниками зазначених юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 ст. 241 Цивільного Кодексу України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Стосовно ж актів наданих послуг щодо перевезення названого товару автотранспортом ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 від ПП "Нові Долиняни" до позивача, то із змісту названих актів слідує що зазначені акти підписано безпосередньо зазначеними підприємцями.

Окрім того, перелічені перевізники листами (а.с.52, 55, 58, 150, том 3) підтвердили обставини стосовно власноручного підписання зазначених актів переліченими підприємцями та вказали, що печаток в своїй діяльності не використовують, що не суперечить положенням Цивільного та Господарського Кодексів.

Водночас, у вказаних листах перевізниками підтверджено обставини щодо фактичного перевезення ними товару від ПП "Нові Долиняни" до позивача за переліченими в акті перевірки ТТН (а.с.31-34 т.1).

Матеріали справи також містять докази оплати вартості послуг перевезення переліченим перевізникам. Платіжні документи на переказ коштів позивачем названим перевізникам надані до перевірки та суду надавали змогу відповідачу ідентифікувати перелічених перевізників за всіма необхідними відповідачу реквізитами.

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 26 червня 2018 року у справі №826/3006/14, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Обставини щодо фактичного надходження товару позивачу, що є предметом господарських правовідносин позивача та ПП "Нові Долиняни" та використання його в господарській діяльності позивача підтверджується актом перевірки від 21.03.2018 року (а.с.35,36, том І) відповідно до якого, в ході перевірки позивача ревізорами відповідача за даними бухгалтерського та податкового обліку позивача встановлено обставини щодо фактичного оприбуткування такого товару позивачем з подальшим його використанням в його господарській діяльності, яка полягала у відчуженні ним попередньо придбаного товару з метою отримання прибутку.

Стосовно ж доводів відповідача про неможливість 20.11.2017 року транспортного переміщення товару перевізниками від ПП "Нові Долиняни" до позивача за 128 ТТН складеними у зазначений день, то з матеріалів справи та з листа наданого представником позивача щодо кількості задіяних машин у перевезенні вантажу та кількості рейсів і ТТН складених на один рейс (223-227 т.3) слідує, що перевезення до позивача виконували 11 автомобілів перевізників. Згідно представлених ТТН автомобілі, окрім того мали причепи. По факту вказаних перевезень на один рейс складалось в більшості випадків 2 ТТН, з врахуванням вказаних причепів. Вказані автомобілі здійснили перевезення вантажу виконавши від 4 до 8 рейсів тривалістю від 10 до 18 годин. Вищевикладені обставини спростовують покликання відповідача на неможливість транспортування товару.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в ході перевірки позивача, ревізорами відповідача операції з надання послуг перевезення зазначеного товару з податкового та бухгалтерського обліку позивача не відсторновані, податкові зобов'язання у зв'язку з фіктивністю операцій з перевезення вантажу відповідачем не нараховувались та не визначались. Відтак, відповідач в ході перевірки прийшов висновку про підставність відображення в податковому та бухгалтерському обліку позивача операцій з перевезення вантажу, придбаного позивачем у ПП "Нові Долиняни".

Зазначене вказує на непослідовність дій відповідача, заперечуючи фактичне придбання товару позивачем у ПП "Нові Долиняни" та відсторновуючи таку операцію з податкового обліку позивача, операцію з транспортного переміщення названого товару відповідач лишає в податковому обліку позивача у зв'язку з чим жодних претензій з приводу донарахування зобов'язань за такою операцією не висловлює.

Стосовно доводів відповідача про те, що ПП "Нові Долиняни" не мало товару та ресурсів для здійснення названої операції з позивачем, то як слідує з узагальнюючої податкової інформації щодо ПП "Нові Долиняни" від 03.09.2018 року (а.с.183, 186, 189,191 т.3) видом діяльності ПП "Нові Долиняни" є вирощування с/г культур та оптова торгівля ними. За даними поданої звітності до податкового органу ПП "Нові Долиняни" задекларовано наявність у користуванні ріллі. Окрім того, відповідно до названої узагальнюючої інформації (а.с. 192 т.3) ПП "Нові Долиняни" декларувало у встановленому порядку в податковому обліку операції з придбання товару у третіх осіб та продажу позивачу аналогічного товару. Водночас, у інформації йдеться ( а.с. 191 т.3) також про подання ПП "Нові Долиняни" звітності про вирощування ним кукурудзи та соняшника. Узагальнююча інформація містить відомості про наявність у ПП "Нові Долиняни" від 2 до 20 найманих працівників (а.с. 213 т.3).

Відтак, зібраними у справі доказами підтверджуються обставини за яких ПП "Нові Долиняни" в установленому порядку задекларовано наявність у нього відповідних ресурсів для здійснення названої операції з позивачем. Окрім того, названі операції знайшли своє відображення у податковій звітності названого контрагента шляхом віднесення таких операцій на збільшення об'єкта оподаткування.

З матеріалів справи слідує, що документальної перевірки ПП "Нові Долиняни" не проведено, а відтак задекларовані (названим контрагентом) показники в установленому порядку за даними первинних документів не перевірені та не спростовані, що виключає достовірність тверджень відповідача стосовно відсутності у ПП "Нові Долиняни" відповідних ресурсів для здійснення названої операції з позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Згідно з частиною 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, у разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного, прийнятого контролюючим органом з підстав формування платником податків даних свого податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.

Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 р., є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі "Інтерсплав проти України"). Вказане узгоджується з конституційним принципом індивідуальності юридичної відповідальності.

У рішенні ж Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. Можливі порушення по ланцюгу постачання податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності (відсутність необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність власних основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів тощо) не можуть бути підставою для позбавлення добросовісного платника податків (позивача) права на валові витрати та на податковий кредит.

Натомість, матеріали справи не містять жодних вказівок на безпосередню участь позивача у ймовірних зловживаннях пов'язаних з поставкою товару та його оподаткуванням у ланцюгу поставок. Також матеріали справи не містять будь-яких доказів, які могли б свідчити про опосередковану чи пряму обізнаність позивача стосовно ймовірного порушення вимог податкового законодавства у ланцюгу поставок.

Неналежне виконання контрагентами своїх податкових обов'язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Водночас, колегією суддів враховано, що наявний у позивача доступ до відкритих відомостей стосовно господарської діяльності ПП "Нові Долиняни" не давав йому змогу передбачити обставини стосовно ймовірних порушень по ланцюгу постачання товарів.

Окрім того, колегією суддів враховано, що Державою не забезпечено ведення певних реєстрів, або розкриття відомостей суб'єктами господарювання, за наявності яких добросовісний платник міг завчасно перевірити та передбачити обставини стосовно не доброчесності його постачальника в тому рахунку і по ланцюгу поставок.

При цьому, податкові накладні на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит у встановленому порядку були внесені до реєстру державними органами, а відтак позивач мав законні сподівання, що органом державної фіскальної служби підтверджено обставини стосовно наявності у ПП "Нові Долиняни" правових підстав для видачі зазначених податкових накладних.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі №820/3279/13-а, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №817/537/17 (адміністративне провадження №К/9901/4401/17), презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем докази дають змогу ідентифікувати відповідальних осіб за здійснення господарської операції і складання первинного документа та підтверджують обставини щодо фактичного руху активів (придбання та переміщення товару) від ПП "Нові Долиняни" до позивача та використання позивачем таких товарів у своїй господарській діяльності з метою одержання прибутку.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає протиправних дій позивача у здійсненні ним господарської діяльності з ПП "Нові Долиняни" з придбання товарів, як такої, що направлена на здійснення безтоварної операції з названим контрагентом з метою ухилення від оподаткування.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 813/1647/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.