Справа № 160/1549/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2019 року Справа № 160/1549/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Деркач О.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
15 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», в якому просить суд:
- визнати неправомірними дії обласної МСЕК №3 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» щодо невизнання інвалідом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;
- зобов'язати Комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» повторно провести медико-соціальний огляд ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ухвалою суду від 22.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та призначено розгляд справи на 05.03.2019 року.
05.03.2019 року розгляд справи було відкладено до 19.03.2019 року.
04.03.2019 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та зазначає, що ОСОБА_1 оглянутий травматологічною МСЕК КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР» 03.10.2018 року, з урахуванням конфліктної ситуації, штучно створюваної позивачем, для унеможливлення прийняття необґрунтованого і безпідставного, і як наслідок незаконного рішення комісією прийнято рішення щодо огляду позивача обласною МСЕК № 3, разом з представником фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Обласна медико-соціальна експертна комісія № 3 оглянула позивача ОСОБА_1- 22.10.2018 року спільно з представником фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 За результатами огляду наданих документів, а також огляду самого громадянина ОСОБА_1, даних медико-експертної справи комісією прийнято рішення, яке містить висновок: «Функціональні порушення, які виявлені при огляді в МСЕК обмежують життєдіяльність хворого в легкому ступені, що не дає підстав для встановлення групи інвалідності. Також відповідач звертає увагу на те, що як вбачається з направленої з міста Харків медико-експертної справи: справа починається з 2003р., коли хворий вже повторно оглядався Донецьким обласним центром медико-соціальної експертизи ( і це при тому, що в справі документів, що підтверджують трудове каліцтво взагалі немає). Даних про те, що в цей період часу ОСОБА_1 зареєстрований і проживає в місті Харкові не має, в долученій незавіреній копії (ксерокс) паспорта ОСОБА_1 наявна лише реєстрація в місті Донецьк. Але всупереч цьому ОСОБА_1 оглядався Харківським обласним центром медико-соціальиої експертизи, який направив його на консультацію до ДУ «Український Державний НДІ медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», одночасно зробивши запит до Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи про надіслання медекспертної справи з 1985р. по 2002р., де повинні знаходитися первинні документи, які були підставою для первинного встановлення групи інвалідності. Однак, відповідей на запит було не надано. Крім того, всі посилання позивача ОСОБА_1 на законодавчі акти, які регулюють спірні правовідносини, є правильними, але необґрунтованими і безпідставними з боку позивача. Жодного документу, письмового доказу, який підтверджує факт отримання травми в 1985 році, а також медичних даних для встановлення відсотку втрати професійної працездатності, групи інвалідності позивачем до МСЕК на день проведення огляду обл. МСЕК № 3 (22.10.2018 року) не надано.
Розглянувши подані документи й інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 взятий 27.09.2017 року на облік як внутрішньо переміщена особа, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 18, 98).
Так, для підтвердження факту інвалідності позивач звернувся до Відповідача після погіршення стану його здоров'я та проходження обстеження і лікування у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» у період з 08.12.2017 року по 29.12.2017 року.
Судом встановлено, що у квітні 2004 року після проведеного Донецьким обласним МСЕК медичного огляду позивача останніми було встановлено ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках 60 % з 02.03.2001 року по 24.04.2003 року, після отриманої 20.08.1985 року виробничої травми на шахті ім. О.Ф. Засядька (а.с. 25).
У грудні 2004 року після проведеного Харківським обласним МСЕК медичного огляду позивачу була встановлена III група інвалідності із втратою професійної працездатності 30% після отриманої 20.08.1985 року виробничої травми на шахті ім. О.Ф.Засядька (а.с. 27).
Починаючи з 19.08.2003 року по 12.09.2004 року ступінь втрати професійної працездатності була зменшена до 30% (а.с.26).
У подальшому Позивач щорічно проходив повторний медичний огляд МСЕК, де йому підтверджували III групу інвалідності.
Весь вищевказаний період, а саме з серпня 2002 року по вересень 2005 року позивачу проводились відповідно до законодавства виплати на відшкодування шкоди здоров'ю спочатку підприємством, а в подальшому Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (а.с.28-38).
01.10.2005 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань було винесено постанову № 555 про припинення страхової виплати то соціальних послуг ОСОБА_1 у звязку із закінченням терміну переогляду у МСЕК (а.с.39).
Позивач, у позовній заяві зазначив про те, що у 2005 році за сімейними обставинами та через конфліктну ситуацію з медиками він не з'явився на черговий огляд МСЕК, у зв'язку з чим ІІІ група інвалідності йому не була підтверджена та відповідні виплати зупинені, що також підтверджується вищезазначеною постановою № 555 від 01.10.2005 року.
25.07.2018 року Фондом соціального страхування України Управлінням виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області було видано позивачу направлення № 19-мс для повторного огляду у МСЕК з метою встановлення степеню втрати працездатності за наслідками трудового каліцтва, отриманих позивачем на підприємстві «Шахта імені ОСОБА_3».
Так, у жовтні 2018 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» для огляду та підтвердження встановленої третьої групи інвалідності.
За результатами огляду наданих документів, а також огляду самого гр. ОСОБА_1, даних медико-експертної справи комісією було прийнято рішення (довідка) № 73 від 22.10.2018 року, яке містить висновок: «Функціональні порушення, які виявлені при огляді в МСЕК обмежують життєдіяльність хворого в легкому ступені, що не дає підстав для встановлення групи інвалідності» (а.с.19).
Так, не погодившись із вищевказаними висновками відповідача, а саме щодо того, що функціональні порушення, які виявлені при огляді в МСЕК обмежують життєдіяльність хворого в легкому ступені, що не дає підстав для встановлення групи інвалідності, позивач звернувся до суду із цим позовом, при цьому зазначивши, що вказаним рішенням відповідача порушені його права.
Вирішуючи спір по суті суд зазначає про таке.
Статтею 43 Конституції України задекларовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Виконання та реалізація зазначеної конституційної норми забезпечується законами України, підзаконними актами та актами ненормативного характеру, які встановлюють механізм реалізації права на працю.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-XII (далі - Закон).
Згідно статей 2-3 вказаного Закону, інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.
Інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я України.
Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів в особі їх республіканських органів.
Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у:
- виявленні, усуненні перепон і бар'єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу до об'єктів громадського та цивільного призначення, благоустрою, транспортної інфраструктури, дорожнього сервісу (далі - об'єкти фізичного оточення), транспорту, інформації та зв'язку, а також з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту;
- соціальному захисті;
- забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації інвалідів;
- наданні пристосованого житла;
- сприянні громадській діяльності.
Соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.
Пільги інвалідам надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам", в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію "дитина-інвалід" (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).
Інвалідам, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам", пільги надаються на підставі довідки, що безоплатно видається структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання, в якій зазначаються прізвище, ім'я, по батькові, група та причина інвалідності, а також у відповідних випадках - основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок видачі такої довідки та її форма затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
З метою реалізації інвалідами прав та свобод людини і громадянина під час розроблення державних соціальних стандартів та державних соціальних гарантій, національних стандартів, правил усталеної практики та класифікаторів, стандартів, технічних умов, проведення дослідно-конструкторських, науково-дослідних робіт враховуються потреби інвалідів та/або застосовуються принципи розумного пристосування та універсального дизайну.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування сприяють забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.
Відповідно до пунктів 1-5 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ №83 від 22.02.1992 року (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації інвалідів, пристосування їх до суспільного життя.
Медико-соціальній експертизі підлягають особи, які втратили здоров'я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежує їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, компенсацію втраченого заробітку або звільнення від виконання відповідних обов'язків тощо.
Медико-соціальна експертиза виявляє компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприятиме функціональній, психологічній, соціальній, професійній реабілітації та адаптації інваліда.
Залежно від ступеня втрати здоров'я інвалідність поділяється на три групи. Причинами інвалідності є: загальне захворювання, трудове каліцтво, професійне захворювання, інвалідність з дитинства; для військовослужбовців - поранення, контузія, каліцтво, одержані при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, чи захворювання, пов'язане з перебуванням на фронті, або каліцтво, одержане внаслідок нещасного випадку, не пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, чи захворювання, не пов'язане з перебуванням на фронті, а в спеціально передбачених законодавством випадках - захворювання, одержане при виконанні обов'язків військової служби. Законодавством України можуть бути встановлені й інші причини інвалідності.
Органом, який здійснює медико-соціальну експертизу, є медико-соціальні експертні комісії (МСЕК), що організуються в самостійні центри, бюро при обласних відділах охорони здоров'я.
Так, згідно Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності, затвердженого Постановою КМУ №221 від 04.04.1994 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), експертиза тривалої або стійкої втрати працездатності проводиться медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) МОЗ.
Пунктами 2-7 Порядку визначено, що у МСЕК проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров'я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів.
Направлення для огляду хворого у МСЕК видається лікарсько-консультаційною комісією (ЛКК) відповідного лікувально-профілактичного закладу за формою, затвердженою МОЗ, після клінічних досліджень, що підтверджують стійкий чи необоротний характер захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п'яти місяців у зв'язку з одним і тим же захворюванням за останні дванадцять місяців, а хворий на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.
Огляд хворих у МСЕК проводиться за місцем проживання або лікування з пред'явленням паспорта чи іншого документу, що посвідчує особу, та направлення, зазначеного у пункті 3 цього Порядку.
Якщо хворий за станом здоров'я не може з'явитися на МСЕК, огляд проводиться вдома або в стаціонарі, де він перебуває на лікуванні.
МСЕК у разі потреби приймає рішення щодо продовження термінів тимчасової непрацездатності понад зазначені у пункті 3 цього Порядку для долікування хворого.
Огляд у МСЕК тимчасово непрацездатного громадянина повинен здійснюватися не більше семи днів.
Якщо МСЕК не прийняла рішення про продовження терміну тимчасової непрацездатності лікарняний листок закривається датою огляду хворого у МСЕК.
У разі визнання хворого інвалідом інвалідність установлюється з дня надходження до МСЕК документів, на підставі яких приймається відповідне рішення.
Згідно п.8 Порядку визначено, що МСЕК установлює:
а) ступінь обмеження життєдіяльності людини, стан працездатності, групу інвалідності, причину і час настання інвалідності внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва чи професійного захворювання;
б) ступінь втрати працездатності (у відсотках);
в) причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням інших обов'язків військової служби;
г) причинний зв'язок інвалідності з захворюванням чи каліцтвом, що виникли в дитинстві, уродженим дефектом;
д) ступінь втрати здоров'я, групу, причини, зв'язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій та Чорнобильської катастрофи;
е) ступінь стійкої втрати працездатності у хворих для направлення їх у будинки-інтернати для престарілих та інвалідів;
є) медичні показання на право одержання інвалідами автомобілів з ручним керуванням і протипоказання до їх керування.
Відповідно до п.15 Порядку, причинний зв'язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або перенесену травму до 16-річного віку (для тих, хто навчається, - до 18-річного віку).
Згідно п.п.21-23 Порядку, МСЕК видає особам, які визнані інвалідами чи стосовно яких встановлено факт втрати професійної працездатності, довідки і індивідуальні програми реабілітації і у триденний термін відсилає копії цих документів до відповідних органів, що здійснюють пенсійне забезпечення та державне страхування. За місцем роботи цих осіб надсилається повідомлення щодо групи та причини інвалідності, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг із акта огляду у МСЕК про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках.
Так, у грудні 2004 року після проведеного Харківським обласним МСЕК медичного огляду позивача останньому було встановлено III групу інвалідності із втратою професійної працездатності 30% з 12.09.2004 року по 01.10.2005 року, з повторним оглядом 01.10.2005 року, після отриманої 20.08.1985 року виробничої травми на шахті ім. О.Ф. Засядька (а.с.27).
Отже, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов огляд у 2004 році, на підставі чого останньому було видано «Виписку з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги 000957» до довідки серії ХАР-4, відповідно до якої позивачу була встановлена III група інвалідності із втратою професійної працездатності 30% після отриманої у 1985 році виробничої травми на шахті ім. О.Ф. Засядька (а.с. 27).
Факт отримання виробничої травми підтверджено актом № 221, який складено за формою Н-1 (а.с.22).
Суд зауважує, що вказаний акт за формою Н-1, є чинним та на сьогоднішній день не скасований.
Таким чином, станом на грудень 2004 року (дату огляду і призначення інвалідності) комунальний заклад діяв в межах своїх повноважень та з урахуванням обставин, дійсних на той час.
Разом з цим предметом розгляду по цій справі є, серед іншого, неправомірність дій відповідача щодо невизнання інвалідом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Так, слід зазначити про те, що медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи (п.3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).
Датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення (п.8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).
Повторний огляд інвалідів з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров'я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки (п.22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).
Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку (п.25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров'я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені:

- обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів;

- обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані;

- обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає);

- обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії);

- обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів;

- обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації;

- обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Інваліди III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів (п.27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Отже, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності починаючи з грудня 2004 року, з подальшими повторними оглядами кожен рік.

Оскільки позивач вже був визначений інвалідом ІІІ групи з 2004 року, метою повторного його огляду МСЕК у жовтні 2018 року мало б бути з'ясування обставин повного відновлення життєдіяльності позивача та відновлення можливостей до повноцінної трудової діяльності. Однак, документи медичної справи позивача, зокрема, виписки з амбулаторної карти, виписки з історії хвороби № 3167, виписки із історії хвороби стаціонарного хворого №321, попередні акти огляду свідчать про тривалі періоди тимчасової непрацездатності позивача та неможливість повноцінної трудової діяльності.

Таким чином, МСЕК при проведенні експертизи необґрунтовано не прийнято до уваги відсутність позитивної динаміки в стані здоров'я позивача в порівнянні з попередніми роками, тривале перебування на інвалідності позивача, а також взагалі не врахований соціальний фактор.

Отже, медико-соціальна експертиза проведена МСЕК № 3 поверхнево без врахування всіх обставин, які впливають на прийняття рішення про визнання чи невизнання позивача інвалідом.

Суд зазначає, що відповідачем в порядку статей 70, 71 КАС України не надано суду відповідних належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення про невизнання позивача інвалідом.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд вважає за можливе визнати неправомірними дії обласної МСЕК №3 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» щодо невизнання інвалідом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобовязати Комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» повторно провести медико-соціальний огляд ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради».

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії обласної МСЕК №3 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» щодо невизнання інвалідом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» повторно провести медико-соціальний огляд ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради».

Позивач : ОСОБА_1 (місце реєстрації: 83000, м. Донецьк, вул. Садово-Набережна, 29, фактичне місце проживання: 49101, АДРЕСА_1, код ОКПП НОМЕР_1).

Відповідач: Комунальний заклад Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради (49005, м. Дніпро, площа Соборна, 14, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков