Справа № 0540/8611/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №0540/8611/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Міронової Г.М., Геращенка І.В., Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., позивача особисто, представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 р. (рішення у повному обсязі складено та підписано 21 грудня 2018 року у м. Словянськ) у справі № 0540/8611/18-а (головуючий І інстанції суддя Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про зобов'язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії за вислугою років,

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, яка виявилась у не виконанні посадовими особами своїх службових обовязків повязаних з оформленням необхідних документів для призначення йому пенсії;

- зобовязання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в порядку затвердженому Постановою Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 року підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи для призначення пенсії за заявою від 18 квітня 2018 року;

- зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію за вислугу років на підставі заяви від 13 квітня 2018 року, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ;

- стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області кошти на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їх протиправною бездіяльності, в розмірі 10 000 грн. з кожного (а.с. 4-13).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 135-138).

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо неоформлення необхідних документів для призначення пенсії; зобовязання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи, передбачені постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2017 року № 3-1, для призначення пенсії за заявою від 18.04.2018 року та стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та в зазначеній частині прийняти нове рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що право на пенсію за вислугою років отримав до внесення змін до Закону України № 2263 від 09.04.92, який вступив в законну силу в новій редакції 1 жовтня 2011 року, тому вирішив скористатися своїм правом на пенсію у звязку з чим на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України № 2263 подав дві заяви про призначення пенсії. Також посилається на рішення Верховного Суду України у справі № 21-630а14 від 10.02.2015 року та Порядок № 3-1 від 30.01.2007 року.

Відповідач 1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити та рішення суду першої інстанції частково скасувати.

Представник відповідача 2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника другого відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_2 з 20.04.1995 року по 07.05.2013 року проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується записом у трудовій книжці БТ-ІІ № 6862612 (а.с. 18-20).

Відповідно до наказу Головного управління МВС України в Донецькій області № 140 о/с від 07.05.2013 року лейтенанта міліції ОСОБА_2 дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Краматорського міського відділу було звільнено за порушення дисципліни за п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 21).

На теперішній час позивач отримує пенсію за інвалідністю. Наведене підтверджується посвідченням серії ВС № 221850 та довідкою МСЕК серії АВ № 0878266 (а.с. 29-30).

13.04.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ПФУ в Донецькій області з заявою довільної форми про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 22).

Листом від 27.04.2018 року № 1292-Г-01 відповідач 1 відмовив у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної вислуги років (а.с. 25).

Відповідач 1 повідомив позивача про необхідність звернення до кадрової служби відповідного Міністерства за місцем проходження військової служби для можливості призначення пенсії з посиланням на дотримання п. 1, 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 №3-1.

18.04.2018 року позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Донецькій області та просив підготувати матеріали на його імя для призначення пенсії за вислугу років. На підставі підготовлених матеріалів просив підготувати та надіслати до Головного УПФУ у Донецькій області подання про призначення пенсії та його заяву про призначення пенсії за вислугу років з доданими документами відповідно до Постанови № 3-1 від 30.0.12007 року (а.с. 51-52).

Листом від 05.05.2018 року № Г-163 лк Головним управлінням МВС України в Донецькій області відмовлено позивачу. Відповідач 2 повідомив позивача про неможливість оформити матеріали для призначення пенсії за вислугу років через відсутність необхідного розміру вислуги років, а саме: 21 календарного року, як передбачено п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 27-28, 53).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, його вислуга років (служба) в календарному обчисленні становила 20 років 06 місяців 26 днів замість необхідних 21 календарний рік, відтак, у позивача відсутнє право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

За нормами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України регулюються Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262).

П. "б" ст. 1 Закону № 2262 право на пенсійне забезпечення мають, в тому числі, звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

За унормуванням п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1) заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно з п. 7 Порядку № 3-1 для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров'я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ "Ощадбанк" або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ "Ощадбанк"; копія паспорта.

Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку (п. 12 Порядку № 3-1).

При цьому, за змістом п. 3 розділу IV Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06 квітня 2016 року № 260 поліцейським, які звільняються з призначенням пенсії, грошовий атестат на руки не видається, а передається разом з іншими документами до підрозділу відповідного органу поліції, який здійснює підготовку та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2018 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області надано відповідь № Г-163 лк на заяву позивача щодо підготовки матеріалів для призначення пенсії за вислугу років та направлення зазначених матеріалів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, якою повідомлено про неможливість оформити матеріали для призначення пенсії за вислугу років через відсутність необхідного розміру вислуги років, а саме 21 календарний рік, що передбачено п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Суд вважає, що вищевказана відповідь Головного управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області є перевищенням делегованих управлінню повноважень, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Слід також зазначити, що за правилом п. 5 ч. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 40/26485 4. Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань:

5) здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до п. 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (додаток 3). Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (п. 17 Порядку № 3-1).

Відтак, тільки Пенсійний фонд (та його структурні підрозділи) наділені повноваженнями щодо призначення/відмови у призначенні пенсії.

За таких обставин, отримавши заяву позивача про підготовку документів для призначення пенсії, Головне управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в рамках своїх повноважень мало лише підготувати такі документи та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду для вирішення питання про призначення/відмови у призначенні пенсії, вирішувати питання щодо наявності чи відсутності необхідного для призначення пенсії знаходиться поза межами повноважень структурного підрозділу МВС.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Головне управління МВС у Донецькій області, надаючи відповідь про відмову у підготовці документів для призначення пенсії, діяло не у спосіб, передбачений законодавством України та з перевищенням делегованих йому повноважень, відтак бездіяльність ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо неоформлення необхідних документів для призначення пенсії ОСОБА_2 є протиправною.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних субєктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні субєктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобовязання відповідача вчинити певні дії.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зобовязання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи, передбачені Постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2017 року № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії ОСОБА_2 за заявою від 18 квітня 2018 року.

Частиною 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України не оскаржувалось в апеляційному порядку, відтак, рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. суд зважує на наступне.

Відповідно до положень Конституції України, ЦК України та законів України, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів.

За змістом п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

У пункті 10-1 цієї постанови чітко окреслено: «При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

За приписами частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

У даній справі орган Державного казначейства України не є стороною у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині його оскарження, оскільки суд неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 р. у справі № 0540/8611/18-а скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в цій частині задовольнити позовні вимоги.

Визнати протиправною бездіяльність ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо неоформлення необхідних документів для призначення пенсії ОСОБА_2.

Зобовязати ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи, передбачені постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2017 року № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії ОСОБА_2 за заявою від 18 квітня 2018 року.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Судді Г.М. Міронова

ОСОБА_3

ОСОБА_4