Справа № 1340/6078/18
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/6078/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язати вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача області про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яке викладене у листі від 01.11.2018 №Х-6990/0-4982/0/37-18;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути питання щодо надання дозволу та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, що розташована за адресою Стрийський район, с. Дуліби, об'їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою, кадастровий НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.09.2018 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,00 гектара, яка розташована за адресою: Стрийський район, с. Дуліби, об'їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою за кадастровим НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства. Листом від 01.11.2018 року №Х-6990/0-4982/0/37-18 відповідачем відмовлено у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що відповідно до інформації, наданої Відділом у Стрийському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, пропонована до відведення ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, угіддя-пасовища. Відповідно до статті 34 Земельного кодексу України така земельна ділянка може надаватись громадянам в оренду для випасання худоби. Вважає, що нормами Земельного кодексу України не передбачено такої підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що відмова ГУ Держгеокадастру у Львівській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність зумовлена тим, що відповідно до викопіювання з планово-картографічних матеріалів та інформації, наданої Відділом у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, запропонована позивачем до відведення земельна ділянки знаходиться на сільськогосподарському угідді - пасовищі, яке передбачене для випасання худоби. З посиланням на положення статті 34 ЗК України вказує на те, що з метою раціонального використання та охорони земель земельні ділянки, які відносяться до такої категорії як пасовища, можуть бути надані лише в оренду. Вважає відмову від 01.11.2018 за номером Х-6990/0-4982/0/37-18 законною, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Окрім цього, друга позовна вимога не може бути задоволена з огляду на те, що буде втручанням суду у дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру у Львівській області.

Ухвалою від 21.12.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання, відповідачу запропоновано надати відзив на позов з посиланням на докази, яким такий обґрунтовується.

18.01.2019 (вх. № 629) надійшов відзив ГУ Держгеокадастру у Львівській області на позовну заяву.

Ухвалою від 19.02.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 14.03.2019.

14.03.2019 суд перейшов до письмового провадження.

Суд, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

28.09.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 гектара, що розташована за адресою: Стрийський район, с. Дуліби, об'їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою, кадастровий НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства.

ГУ Держгеокадастру у Львівській області листом від 01.11.2018 за №Х-6990/0-4982/0/37-18 «Про розгляд клопотання» відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Відмова мотивна тим, що відповідно до викопіювання з планово-картографічних матеріалів та інформації, наданої Відділом у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, запропонована до відведення земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарському угідді - пасовищі. Відповідно до статті 34 ЗК України дана земельна ділянка може бути надана громадянам лише в оренду для випасання худоби.

Вважаючи відмову ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 01.11.2018 за №Х-6990/0-4982/0/37-18 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно до пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно до визначених статтею 122 ЗК України повноважень органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З наданої Відділом у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області інформації встановлено, що земельна ділянка, про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення якої звертався ОСОБА_1, знаходиться на сільськогосподарському угідді - пасовищі.

Відповідач, з посиланням на положення статті 34 ЗК України, стверджує, що вказана земельна ділянка може бути виділена виключно в оренду для випасання худоби, а не у власність для ведення особистого селянського господарства.

ЗК України містить статтю 34, яка називається «Землі для сінокосіння і випасання худоби», відповідно до якої громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Суд зазначає, що норми даної статті передбачають лише можливість передачі конкретної земельної ділянки в оренду для сінокосіння і випасання худоби та право особи на отримання в оренду такої ділянки і не можуть звужувати та у будь-який інший спосіб впливати на права інших осіб, які бажають отримати земельну ділянку у власність чи оренду для інших цілей, передбачених законодавством.

Тому застосування ГУ Держгеокадастру у Львівській області положень статті 34 ЗК України при розгляді заяви ОСОБА_1 є помилковим.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017 №К/800/25862/16.

Суд звертає увагу на те, що лише частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 гектара, яка розташована за адресою: Стрийський район, с. Дуліби, об'їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою за кадастровим НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку рішенню відповідача, оформленого листом від 01.11.2018 №Х-6990/0-4982/0/37-18 «Про розгляд клопотання», яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,00 гектара, яка розташована за адресою: Стрийський район, с. Дуліби, об'їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою за кадастровим НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства, суд дійшов висновку, що воно не відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України до такого роду рішень та вимогам ЗК України, тому його слід визнати протиправним та скасувати, задовольнивши першу позовну вимогу.

У позовних вимогах позивач, поряд із вимогою зобов'язати відповідача повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, також просить зобов'язати відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, що розташована за адресою: Стрийський район, с. Дуліби, об'їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою, кадастровий НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства.

Надаючи правову оцінку вимозі позивача щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

У частині сьомій статті 118 ЗК України наведено два варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою:

- надати дозвіл;

- надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Згідно Рекомендацій Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Суд зазначає, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого дозволу без необхідних дій суб'єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі 825/1602/17.

Крім цього, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов'язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із прийняттям відповідного владного рішення.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у справі 824/332/17-а.

Отже, друга позовна вимога в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою не підлягає задоволенню, оскільки вирішення досліджуваного питання належить до дискреційних повноважень ГУ Держгеокадастру у Львівській області.

При цьому, підлягає до задоволення друга позовна вимога в частині зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, що розташована за адресою: Стрийський район, с. Дуліби, об'їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою, кадастровий НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Судом не беруться до уваги посилання позивача на вказану у позовній заяві судову практику, оскільки така була сформована ВАС України та Верховного Суду України, від якої відступив Верховний Суд.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Львівській області пропорційно до задоволених позовних вимог понесені позивачем судові витрати вигляді судового збору, сплаченого відповідно до квитанції від 15.12.2018 № 30524 на суму 704 грн 80 к.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНКПО НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (пр. В.Чорновола, 4, м. Львів, 79019, ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язати вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області оформленого листом «Про розгляд клопотання» від 01.11.2018 №Х-6990/0-4982/0/37-18.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, що розташована за адресою: Стрийський район, с. Дуліби, об'їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою, кадастровий НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (пр. В.Чорновола, 4, м. Львів, 79019, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНКПО НОМЕР_1) 704 (сімсот чотири) грн 80 к. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома