Справа № 200/1796/19-а
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 р. Справа№200/1796/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (далі КП «Компанія «Вода Донбасу») звернулося до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, зокрема, що його відокремлений підрозділ Костянтинівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства відповідно до ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є субєктом господарювання, який був звільнений від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року.

Крім того, 02.03.2016 року відокремлений підрозділ позивача звернувся до органу доходів і зборів за основним місцем обліку із заявою про звільнення від виконання обовязків платника земельного податку, у звязку з чим вважав, що він звільнений від виконання таких обовязків до закінчення антитерористичної операції.

Між тим вказаний платник отримав податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «Ш»:

від 10.10.2018 року №, яким щодо платника застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем земельний податок з юридичних осіб в сумі 19,70 грн.;

від 10.10.2018 року №, яким щодо платника застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем земельний податок з юридичних осіб в сумі 505,80 грн.;

від 10.10.2018 року №, яким щодо платника застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем земельний податок з юридичних осіб в сумі 8057,89 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач просив:

- скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 10.10.2018 року №, від 10.10.2018 року № та від 10.10.2018 року №.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що платником порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобовязання по строку 30.12.2017 року, 02.03.2018 року, 30.03.2018 року по платі за земельну ділянку протягом строків, визначених п. 57.1 ст.57 та п.287.3 ст. 287 Податкового кодексу України (код території НОМЕР_1).

Також порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобовязання по строку 30.11.2017 року, 30.12.2017 року по платі за земельну ділянку протягом строків, визначених п. 57.1 ст.57 та п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України (код території НОМЕР_2).

З огляду на наведене до нього правомірно штрафні (фінансові) санкції.

Вважав, що податкові повідомлення-рішення відповідали вимогам законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач також подав письмові пояснення, в яких пояснив, що відповідачем щодо платника податків застосовані положення п. 87.9 ст. 87 гл. 9 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Податкове повідомлення-рішення (форма «ПС») від 31.05.2017 року № на суму 170 грн. винесено на підставі акту перевірки від 17.09.2018 року № 455/05-99-43-08/00131268 за порушення граничних термінів подання податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік від 02.03.2015 року № НОМЕР_3 при строку подання 24.02.2015 року). Заперечення на акт перевірки не подавалися, податкове повідомлення рішення направлялося платнику у встановленому порядку.

Щодо розбіжностей між сумою штрафних (фінансових) санкцій за платежем земельний податок з юридичних осіб, яка відображена в податковому повідомленні-рішенні від 10.10.2018 року №, та загальною сумою розрахунку до вказаного податкового повідомлення-рішення, то під час складання податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 року № при зазначені прописом суми штрафної санкції допущена описка, а саме зазначено: «сплатити штраф у розмірі 10% у сумі вісім тисяч пятдесят сім гривень 89 копійки», слід вважати вірним : «у сумі вісім тисяч сто пятдесят сім гривень 89 копійки».

Судом встановлено, що відокремлений підрозділ КП «Компанія «Вода Донбасу» - Костянтинівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства є платником, зокрема, земельного податку з юридичних осіб, який перебуває на обліку в органі доходів і зборів - в Костянтинівській обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, що розташований на території населеного пункту (м. Костянтинівка Донецької обл.), включеного до переліку, що зазначений у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата на підставі відповідного Указу Президента України. Місцезнаходження вказаного платника податків: м.Костянтинівка Донецької обл.

Податкові зобовязання з плати за землю у платника податків виникли на земельні ділянки комунальної власності (власники: Костянтинівська міська рада, Іванопільська сільська рада), які перебувають в користуванні у позивача, що відповідачем не заперечується.

Платник податків мав податковий борг з земельного податку з юридичних осіб.

Так, в інтегрованій картці платника вказаного податку обліковувалась заборгованість, зокрема:

- станом на 30.11.2017 року 4914,99 грн. (код території НОМЕР_2);

- станом на 30.12.2017 року 54574,28 грн. (код території НОМЕР_1);

- станом на 02.03.2018 року 138165,45 грн. (код території НОМЕР_1);

- станом на 30.03.2018 року 13552,30 грн. (код території НОМЕР_1).

Контролюючий орган зараховував сплачені платником кошти в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, що сторонами не заперечується.

У вересні 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецької області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобовязання з плати за землю за жовтень грудень 2017 року, січень лютий 2018 року по податковим деклараціям з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 20.02.2017 року № НОМЕР_4, від 19.02.2018 року № та від 20.02.2017 року № Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу», за результатами якої складено акт від 13.09.2018 року № 428/05-99-43-08/35887472, яким встановлені порушення термінів сплати самостійно визначеного податкового зобовязання по земельному податку за жовтень грудень 2017 року, січень лютий 2018 року, визначених п. 57.1 ст.57 та п.287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, за що відповідальність встановлена п. 126.1 ст. 126 вказаного Кодексу.

Так, актом встановлено, що платником порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобовязання по строку 30.12.2017 року, 02.03.2018 року, 30.03.2018 року по платі за земельну ділянку протягом строків, визначених п. 57.1 ст.57 та п.287.3 ст. 287 Податкового кодексу України (код території НОМЕР_1):

- по податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 20.02.2017 року № грошове зобовязання 75091,20 грн., граничний термін сплати - 30.12.2017 року, а фактично сплачено - 03.01.2018 року із затримкою в 4 дні в сумі 20000 грн. (платіжне доручення від 03.01.2018 року № 3568 на суму 20000 грн.);

- по податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 20.02.2017 року № грошове зобовязання 75091,20 грн., граничний термін сплати - 22.01.2018 року, а фактично сплачено - 26.03.2018 року із затримкою в 23 дні в сумі 34574,30 грн. (платіжне доручення від 22.01.2018 року № 3633 на суму 51700 грн.);

- по податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 19.02.2018 року № грошове зобовязання 75091,20 грн., граничний термін сплати - 02.03.2018 року, а фактично сплачено - 26.03.2018 року із затримкою 24 дні в сумі 13452,30 грн. (платіжне доручення від 26.03.2018 № 3967 на суму 75091,20 грн.);

- по податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 19.02.2018 року № грошове зобовязання 75091,20 грн., граничний термін сплати - 30.03.2018 року, а фактично сплачено - 27.04.2018 року із затримкою в 28 дні в сумі 13552,30 грн. (платіжне доручення від 27.04.2018 № 4143 року на суму 75091,20 грн.)

Актом також встановлено, що платником порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобовязання по строку 30.11.2017 року, 30.12.2017 року по платі за земельну ділянку протягом строків, визначених п. 57.1 ст.57 та п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України (код території НОМЕР_2):

- по податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 20.02.2017 року № грошове зобовязання 2556 грн., граничний термін сплати - 30.11.2017 року, а фактично сплачено - 23.01.2018 року із затримкою в 54 дні в сумі 2359 (платіжне доручення від 23.01.2018 року № 3636 на суму 2555,97 грн.);

- по податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 20.02.2017 року № грошове зобовязання 2556 грн., граничний термін сплати - 30.12.2017 року, а фактично сплачено - 23.01.2018 року із затримкою в 24 дні в сумі 197 (платіжне доручення від 23.01.2018 року № 3636 на суму 2555,97 грн.);

- по податковому повідомленню-рішенню (форма «ПС») від 31.05.2017 року № грошове зобовязання 170 грн. (штрафні санкції за порушення граничних термінів подання податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік від 02.03.2015 року № НОМЕР_3 при строку подання 24.02.2015 року), граничний термін сплати - 16.06.2017 року, а фактично сплачено - 29.11.2017 року із затримкою в 166 днів в сумі 170 (платіжне доручення від 29.11.2017 року № 3474 на суму 2556 грн.). Вказане податкове повідомлення-рішення направлялося на адресу платника, не оскаржувалося ним та набуло статусу узгодженого.

21.09.2018 року на акт перевірки подані заперечення, які 05.10.2018 року відповідачем залишені без задоволення.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Ш»:

- від 10.10.2018 року №, яким щодо платника за порушення строку сплати суми грошового зобовязання по земельному податку, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, на підставі ст. 126 вказаного Кодексу за затримку на 24 календарні дні сплати грошового зобовязання (по податковим деклараціям) за платежем земельний податок з юридичних осіб в сумі 197 грн. застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 10 % грошового зобовязання в сумі 19,70 грн.;

- від 10.10.2018 року №, яким щодо платника за порушення строку сплати суми грошового зобовязання по земельному податку, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, на підставі ст. 126 вказаного Кодексу за затримку на 54 календарні дні сплати грошового зобовязання (по податковій декларації) за платежем земельний податок з юридичних осіб в сумі 2359 грн. та за затримку на 166 календарні дні сплати грошового зобовязання по податковому повідомленню-рішенню від 31.05.2017 року № на суму штрафу 170 грн. застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 20% грошового зобовязання в загальній сумі 505,80 грн., з них 471,80 грн. на суму грошового зобовязання по податковій декларації, 34 грн. на суму грошового зобовязання по податковому повідомленню-рішенню);

- від 10.10.2018 року №, яким щодо платника за порушення строку сплати суми грошового зобовязання (по податковим деклараціям) по земельному податку, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, на підставі ст. 126 вказаного Кодексу за затримку на 28, 24, 23 та 4 календарні дні сплати грошового зобовязання за платежем земельний податок з юридичних осіб в загальній сумі 81578,90 грн. застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 10 % грошового зобовязання в сумі 8157,89 грн.

При складанні останнього податкового повідомлення-рішення (від 10.10.2018 року №) допущена описка щодо суми штрафних (фінансових) санкцій, яку помилково зазначено як «8057,89 грн.».

Платник скористався правом на адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 18.12.2018 року №40890/6/99-99-11-06-01-25 скаргу платника залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Судом також встановлено, що 02.03.2016 року платник податків подав до органу доходів і зборів за основним місцем обліку заяву про звільнення від виконання обовязків платника земельного податку.

29.10.2014 року отримав сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №1216.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов'язком є обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно зі ст. 269 вказаного Кодексу платниками податку є:

власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);

землекористувачі.

Відповідно до ст. 285 Кодексу базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з пп. 286.2 та 286.3 ст. 286 Кодексу, яка визначає порядок обчислення плати за землю, визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Відповідно до п. 286.4 ст. 286 Податкового кодексу України за нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

У разі зміни протягом року обєкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, Податковим кодексом України визначено обовязок платника податків щомісячно сплачувати плату за землю та право платника податків (за його вибором) подавати декларацію з плати за землю у встановлений строк один раз за весь рік або подавати таку декларацію щомісячно.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 гл. 9 Податкового кодексу України, яка регулює питання погашення податкового боргу платників податків, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Отже, в силу імперативних вимог вказаних норм Податкового кодексу України контролюючі органи зобовязані зарахувати кошти, що сплачує платник податків, який має податковий борг, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Відповідачем правомірно застосовані наведені положення законодавства.

Відповідно до п. 111.2 ст. 111, п. 116.1 ст. 116 Податкового кодексу України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами фінансова відповідальність, яка застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 вказаного Кодексу, яка регулює питання порушення правил сплати (перерахування) податків, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Положень, які б звільняли платника податків від застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог законодавства з питань оподаткування в залежності від тих чи інших обставин, законодавство не містить.

Затримка сплати платником податків земельного податку з юридичних осіб підтверджена актом перевірки та інтегрованою карткою платника.

Через несвоєчасну сплату за спірний період узгоджених сум грошових зобовязань із земельного податку з юридичних осіб по податковим деклараціям субєктом владних повноважень правомірно в цій частині до платника застосовані штрафні (фінансові) санкції в порядку та розмірах, що відповідали вимогам законодавства.

Субєкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і не порушив права та законні інтереси платника податків в цій частині.

Разом з тим, в частині порушення строку сплати штрафу на суму 170 грн. по податковому повідомленню-рішенню від 31.05.2017 року №, відповідачем неправомірно застосовані положення п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, яка регулює питання порушення правил сплати (перерахування) податків, а не штрафів, як помилково вважав відповідач.

Вказане порушення призвело до протиправного нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 34 грн. в цій частині податковим повідомленням-рішенням від 10.10.2018 року №.

З огляду на наведене вказане податкове повідомлення-рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Посилання позивача на те, що з 14.04.2014 року його відокремлений підрозділ звільнений від виконання обовязків платника земельного податку з юридичних осіб до закінчення антитерористичної операції є неприйнятними з огляду на наступне.

14.04.2014 року набрав чинності Указ Президента України від 14.04.2014 року №405/2014, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

15.10.2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (Закон від 02.09.2014 року № 1669-VII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 2 вказаного Закону на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій на виконання договірних зобовязань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобовязаннями, зокрема юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Статтею 6 вказаного Закону під час проведення антитерористичної операції звільнено субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 вказаного Закону скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном субєктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон, зокрема втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» надано визначення термінів:

територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014;

період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

ОСОБА_1 населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, був затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р, дію якого зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р.

Вказаний ОСОБА_1 втратив чинність у звязку з набранням чинності ОСОБА_1 населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, що затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р.

До вказаних ОСОБА_1 внесено, зокрема м. Костянтинівка Донецької області, де зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність відокремлений підрозділ позивача.

Враховуючи наведене з 14.04.2014 року платник податків був звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

08.06.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» (Закон України №1365-VІІІ від 17.05.2016 року), яким тексти статей 6 і 7 викладено в такій редакції:

"Звільнити субєктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону";

"Скасувати субєктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Вказаним законом також статтю 4 доповнено частиною четвертою наступного змісту:

«ОСОБА_1 населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію».

ОСОБА_1 затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085, і такий населений пункт як м. Костянтинівка Донецької області, в якому платник податків користується земельними ділянками комунальної власності, до них не включено.

Отже, з 08.06.2016 року дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» (Закон України №1365-VІІІ від 17.05.2016 року) платник податків від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності вже не звільнений.

Тобто, платник податків був звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в період з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року включно.

З 08.06.2016 року він має сплачувати вказане податкове зобовязання на загальних підставах.

Положень, які б звільняли платника податків від виконання обовязків щодо плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності і від відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання таких обовязків вказаним законом не встановлено. Відповідні зміни до Податкового кодексу України як спеціального нормативно-правового акту з питань оподаткування - з цього питання не вносилося.

Отже, субєкт владних повноважень дійшов обґрунтованого висновку, що відокремлений підрозділ позивача зобовязаний сплачувати земельний податок в межах строків, визначених Податковим кодексом України, і нести відповідальність за невиконання таких обовязків.

Крім того, обізнаність платника податків про необхідність виконувати такий обовязок підтверджена платіжними дорученнями платника щодо сплати земельного податку, доданими до позову та датованими після 08.06.2016 року.

Посилання позивача на постанови Верховного Суду від 17.12.2018 року в справі №805/2461/16-а та від 29.01.2019 року в справі №805/3194/16-а є неприйнятними, оскільки вони стосуються періоду до 08.06.2016 року, тобто іншого періоду ніж в даний справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Розмір задоволених позовних вимог в даній справі становить 0,39 відсотків (34 грн. з 8683,39 грн.), що відповідає сумі сплаченого судового збору 7,52 грн. (зі сплаченої позивачем суми 1921 грн.), які підлягають стягненню з субєкта владних повноважень на користь позивача.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177а, ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (85612, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 10.10.2018 року № в частині штрафних (фінансових) санкцій на суму 34 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (85612, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) на користь комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177а, )здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 7 (сім) грн. 52 (пятдесят дві) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 15 березня 2019 року.

Суддя Логойда Т. В.