Справа № 360/3729/18
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3729/18

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Шеховцової А.С.,

та

представників сторін:

від позивача - Селезньової О.О.,

від відповідача - Губарєвої Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу № 360/3729/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» (далі - Позивач, ТОВ «СЗХНО») до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 02.08.2018 № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, а також пені за порушення строку сплати грошового зобов'язання у загальному розмірі 5 390 078,65 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Позивача з питання своєчасності та повноти сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб та стану заборгованості по заробітній платі за період з 01.04.2015 по 31.12.2017. За результатами перевірки складено Акт від 09.07.2018 № 539/12-32-13-15-06/04643841. На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у Луганській області винесено податкове повідомлення-рішення від 02.08.2018 № про зобов'язання сплатити суму грошового зобов'язання, а також пені за порушення строку сплати грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 5 390 078,65 грн.

Позивач не погоджується із винесеним податковим повідомлення- рішенням, оскільки Відповідачем, не зважаючи на отримання затребуваної документації, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «СЗХНО» з питання своєчасності та повноти сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб та стану заборгованості по заробітній платі за період з 01.04.2015 по 31.12.2017 до зняття мораторію на проведення перевірок ДФС. Позивач також вважає, що контролюючим органом помилково застосовані положення статті 127 ПК України у період з жовтня 2015 року по лютий 2017 року, оскільки податок за цей період сплачувався в повному обсязі, тому нарахування за вказаний період у розмірі 1651128,42 грн.

Зазначає, що згідно із податковим повідомленням-рішенням від 02.08.2018 № Позивача було притягнуто до відповідальності за несвоєчасну оплату грошового зобов'язання у жовтні 2015 року у вигляді штрафу на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК України. Водночас, відповідно до повідомлення - рішення за цей же місяць на товариство покладено штраф на підставі статті 127 ПК України. Позивач вважає зазначене прямим порушенням основних конституційних положень відносно застосування юридичної відповідальності, а отже, такі дії відповідача, на його думку, є неправомірними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Позивач не згоден із повідомленням-рішенням, яким нараховано штрафну санкцію на підставі статті 127 ПК України у розмірі 3071360,07 грн, оскільки на думку Позивача безпідставно застосована повторність у розмірі 50% та 75%. Також стверджував, що Відповідачем помилково застосовані положення статті 127 ПК України у період з жовтня 2015 року по лютий 2017 року, оскільки податок у зазначений період сплачувався у повному обсязі, а зазначена норма може застосовуватись лише у разі повної несплати податку (посилання на несвоєчасну оплату у цій нормі відсутнє) отже нарахування за вказаний період у розмірі 1651128,42 грн з цієї підстави є необґрунтованими.

Як спростування підстав для нарахування повторного штрафу послався на узагальнюючу податкову консультацію з окремих питань застосування штрафних санкцій за порушення норм Податкового кодексу України, затвердженої Наказом Державної податкової служби України від 06.07.2012 № 592, лист ДФС України від 19.11.2015 №11059/С/99-99-10-03-02-14 у яких: «...повторним порушенням буде несвоєчасне подання податкової декларації (розрахунку) платником податків незалежно від виду податку, за яке до такого платника протягом року вже було застосовано штраф за неподання (несвоєчасне подання) податкової декларації (розрахунку) та у період до одного року (до 365 або 366 днів - для високосного року) винесено податкове повідомлення-рішення.

Стверджував, що ознаки повторності виникають в тому випадку, коли визначення контролюючим органом податкового зобов'язання або зменшення бюджетного відшкодування відбувається після того, як протягом останніх 1095 днів контролюючим органом вже було вчинено дії зі зменшення бюджетного відшкодування або визначення податкового зобов'язання стосовно одного і того самого платника податків».

Наполягав, що між нарахуваннями у розмірі 25%, 50% та 75 % має відбутися як мінімум 2 перевірки із винесенням податкових повідомлень-рішень, чого у даному випадку не відбулося.

Таким чином, штрафні санкції за період з березня по грудень 2017 року у розмірі 1420231,65 грн, нараховані контролюючим органом із порушенням положень статті 127 ПК України, а отже, є неправомірними.

Із посиланням на вимоги статті 61 Конституції України зазначив, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Стверджував, що зазначене порушує права, свободи та законні інтереси Позивача, оскільки повідомлення-рішення покладає на Товариство обов'язок сплатити нараховане Контролюючим органом без достатніх правових підстав грошове зобов'язання.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», залишено без руху, запропоновано позивачу протягом п'яти календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду документ про сплату судового збору в розмірі 80851,18 грн (а.с. 50).

11 грудня 2018 року до суду від товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» надійшли додаткові документи на виконання вимог ухвали суду, а саме: платіжне доручення від 07.12.2018 №2704 про сплату судового збору в розмірі 8085,12 грн та клопотання про відстрочення сплати судового збору в розмірі 72766,06 грн до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 53-56).

Ухвалою суду від 17.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 72766,06 грн до ухвалення судового рішення в даній справі (а.с. 1-3).

08.01.2019 Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому із посиланням на вимоги підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, абз. 1-5 п.73.3 ст.73, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, зазначив, що контролюючий орган має право отримувати запити та проводити перевірки, а відповідно до вимог п.п.14.1.39 п. 14.1 ст. 14 16.1.4, пункту 16.1 статті 16 ПК України, ст. 67 Конституції України платник повинен своєчасно та в повному обсязі сплачувати податки.

Стверджував, що запит про надання інформації та її документального підтвердження від 07.02.2018 № 691/10/12-32-13-15 містив перелік запитуваної інформації та перелік необхідних для надання документів, інформацію та підстави для надіслання запиту, оформлений на бланку та підписаний уповноваженою особою та оформлений у відповідності до діючого податкового законодавства та не порушує прав позивача.

Зазначив, що листами від 12.04.2018 № 619 та від 25.04.2018 № 734 Позивачем надана контролюючому органу запитувана інформація та документи, які не спростовують факт порушень вимог пункту 168.1 статті 168 ПК України.

Із посиланням на вимоги п.п.75.1.2. п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України зазначив про наявність підстав для призначення та проведення перевірки та фактичний допуск Позивачем уповноважених осіб Відповідача до перевірки. Стверджував, що мораторій на перевірки не дії.

Відповідач також звернув увагу суду на той факт, викладені Позивачем обставини не спростовують інформації про порушення встановлені під час перевірки та зафіксовані у відповідному акті, твердження останнього лише зводяться до оскарження підстав перевірки та правомірності застосування вимог ст. 127 ПК України в частині визначення повторності до системних порушень та застосування штрафних санкцій з урахуванням ознак повторності.

Просив відмовити у задоволені позову (а.с. 85-134).

14.01.2019 Позивач надав відповідь на відзив, у якій із посиланням на вимоги пп.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України в редакції до 01.01.201 та Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII, яким пп. 78.1.1. п.78.1. ст. 78 ПК України викладено у новій редакції, стверджував що запит подається, якщо отримано податкову інформацію, яка свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства.

Стверджував, що Відповідач під час звернення із запитом до Позивача керувався положеннями нечинної на той час правової норми та направив спірний запит направлено із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ПК України.

Також зазначив, що Відповідач невірно трактує та вириває з контексту правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі № 21-425а14, від 02.10.2018 у справі № 813/3033/16, від 02.10.2018 у справі № 813/3033/16, оскільки Верховний Суд у зазначає, що «... факти, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадках, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями».

Із посиланням на вимоги ст. 55 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп (справа щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, судову практику, зокрема рішення ВАСУ від 04.05.2017 у справі №К/800/15022/17, Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі № 21-425а14 стверджував, що фактичний допуск контролюючого органу до перевірки не обмежує право платника податку не погоджуватись із підставами призначення та проведення перевірки і оскаржувати її в судовому порядку.

Позивач також не погодився із трактуванням Відповідачем вимог пункту 127.1 статті 127 ПК України в частині застосування ознак повторності та надав додаткове обгрунтування своєї позиції з цього приводу. При цьому не погодився із посиланням Відповідача на рішення Верховного Суду України та Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 820/6437/16 та від 31.07.2018 у справі №820/4767/17, оскільки за його твердженням вони стосуються виключно прав та обов'язків їх учасників та не можуть поширюватися на відносини та суб'єктів за межами вказаних справ (а.с. 139-144).

18.01.2019 на спростування позиції Позивача Відповідач надав відповідні заперечення у яких підтвердив раніше викладену позицію (а.с. 146-148).

29.01.2019 Позивач надав додаткові пояснення, у яких розширено трактував раніше викладену позицію (а.с. 155-158).

14.02.2019, 27.02.2019 Позивачем надані додаткові обгрунтування можливості зменшення санкцій (а.с. 163, 169).

14.02.2019 за клопотанням представників сторін, було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 162).

Сторонам були роз'яснені вимоги статей 9, 72-79, КАС України та наслідки їх невиконання.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення тотожні зазначеним у вище перелічених письмових запереченнях, відзивах та поясненнях.

Під час дослідження письмових доказів сторони підтвердили їх автентичність та достовірність зазначених у них обставин. Таким чином, спірним між сторонами є правомірність проведеної перевірки та трактування вимог діючого законодавства

Представники сторін просили розглянути справу на підставі наявних доказів та зазначили, що відсутні докази, які мають значення для вирішення справи по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, судом встановлено таке.

Позивач зареєстрований як юридична особа та платник податків (а.с. 68-80).

Відповідач є органом державної влади, до завдань якого входить забезпечення державної податкової політики та політики у сфері митної справи (а.с. 93-104).

З 01 січня 2011 року відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Повноваження Відповідача визначені у тому числі статтею 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

У відповідності до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами України є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2. цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

З урахуванням викладеного та вимог статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначена справа відносяться до юрисдикції адміністративних судів, оскільки учасником спору є суб'єкт владних повноважень (орган державної податкової служби, наділений публічно-владними повноваженнями).

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Межі перевірки дій суб'єкта владних повноважень визначені частиною другою статті 2 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 77 КАС України покладається на відповідача.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

07.02.2018 Відповідачем на адресу Позивача направлений запит № 691/10/12-32-13-15, у якому зазначено, що за наслідками проведеного аналізу податкової звітності податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ) та Інтегрованої картки платника податків з податку на доходи фізичних осіб (код платежу податку 110 10 100) за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 по ТОВ «СЗХНО» встановлено ймовірне неповне перерахування (сплата) до бюджету самостійно нарахованих сум податку на доходи фізичних осіб у зазначеному періоді, що свідчить про можливе порушення вимог п. 168.1 ст.168 ПК України (а.с. 33, далі - запит № 691).

Відповідно до пункту 16.1.5 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Відповідно до пункту 16.1.7 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством.

Порядок направлення контролюючим органом інформаційного запиту передбачено положеннями ст.73 ПК України. Згідно з абз. 1-5 п.73.3 ст.73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати, а також підстави для надіслання запиту із зазначенням інформації, яка це підтверджує, та печатку контролюючого органу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.10.2010 № 1245 затверджений Порядок періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом (далі - Порядок № 1245).

Порядок № 1245 визначає процедуру періодичного подання органам державної податкової служби суб'єктами інформаційних відносин або подання за письмовим запитом таких органів податкової інформації.

Згідно із пунктом 10 Порядку № 1245, запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Таким чином, отримання податкової інформації контролюючими органами регламентується п.20.1.2 ст.20, п.73.3 ст.73 ПК України та Порядком № 1245, реалізується шляхом направлення відповідного запиту та пов'язано із обов'язком платника податків, у випадку відповідності запиту вимогам статті 73 ПК України надати інформацію.

Запит № 691 містить посилання на вимоги п.п.20.1.2 п.20.1 ст.20, п.73.1 та п. п.1 ч.3 п.73.3 ст.73 ПК України, конкретний перелік документів, необхідний для підтвердження або спростування фактів порушень вимог п.168.1 ст.168 ПК України та підписаний керівником Відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що запит № 691 відповідає вимогам діючого законодавства.

Разом із супровідними листами від 12.04.2018 № 619 та від 25.04.2018 № 734 Позивач направив Відповідачу інформацію та документи, обсяг і зміст яких визнається сторонами (а.с. 34-35).

Відповідач вважає, що надана інформація не спростовує фактів порушень вимог п.168.1 ст.168 ПК України та є підставою для призначення перевірки.

На виконання вимог частини першої статті 77 КАС України Позивач не надав суду доказів які-б спростовували зазначену позицію Відповідача.

22.05.2018 із посиланням на вимоги п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 81.1, ст. 81, п. 82.2 ст. 82 ПК України Відповідачем виданий наказ № 582 про проведення позапланової документальної виїзної перевірки Позивача за період з 01.04.2015 по 31.12.2017, яку необхідно розпочати з 18.06.0218 та провести протягом 10-ти днів (а.с. 109).

22.05.2018 Позивачу направлено повідомлення про проведення перевірки (а.с. 110), відповідні направлення на проведення перевірки та посвідчення уповноважених осіб вручені Позивачу 18.06.2018 (а.с. 112-113).

Сторонами визнано, що уповноважені особи Відповідача були допущені Позивачем до перевірки.

Під час проведення перевірки, на додатковий запит відповідача від 26.06.2018, Позивачем були надані додаткові пояснення (а.с. 114-123), зміст яких сторонами визнається.

За результатами перевірки складено Акт від 09.07.2018 № 539/12-32-13-15-06/04643841 (а.с 11-20, далі - Акт № 539).

Згідно з інформацією, зазначеною в акті перевірки від 09.07.2018 № 539/12-32-13-15-06/04643841, за Позивачем станом на 31.12.2014 рахується заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 729228,88 грн, термін сплати якої (для місячного періоду) настав.

У період з 01.01.2015 по 02.10.2015 Позивач виплачував заробітну плату, як заборгованість по невиплаченій заробітній платі до 01.01.2015 та нараховану заробітну плату у період з 01.01.2015, а також здійснювало перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб.

Так, за період з 01.01.2015 по 01.10.2015 підприємством перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 61442,82 грн. Отже, при загальній сумі заборгованості несплаченого податку на доходи фізичних осіб, нарахованого з доходів за період до 01.01.2015, в сумі 729228,88 грн, сплаченого за період з 01.01.2015 по 01.10.2015 включно в сумі 61442,82 грн, загальна сума несплаченого податку становить 667786,06 грн (а.с. 17).

Згідно із висновками зазначеними в акті № 539, станом на 31.12.2017 за Позивачем рахується кредиторська заборгованість по невиплаченій заробітній платі та інших доходів в загальній сумі 1986071,22 грн, яка виникла з лютого по грудень 2017 року (а.с. 17, 20).

Також за результатами перевірки в акті № 539 встановлені порушення Позивачем ст.31, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абз. а) п. 171.2 ст. 171, абз. а) п. 176.2 ст. 176 ПК України в частині недотримання строків сплати податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2594090,47 грн при виплаченому доході за період квітень 2015 року - лютий 2017 року (а.с. 20).

На підставі Акту № 539 Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2018 про зобов'язання сплатити суму грошового зобов'язання, а також пені за порушення строку сплати грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 5390078,65 грн (а.с. 27, далі - ППР № ). Зазначена сума складається із податкового зобов'язання в розмірі 1986071,22 грн, штрафних санкцій передбачених ст. 127 ПК України, та пені в розмірі 332647,36 грн, передбаченої ст. 129 ПК України.

Відповідачем складений відповідний розрахунок штрафних санкцій та пені (а.с. 28-32).

Позивачем не оспорюється математична складова розрахунку штрафних санкцій, оскільки останній вважає, що в загалі відсутні підстави для їх нарахування.

ППР № та підстави його прийняття є предметом спору у справі.

Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. п.75.1.2. п.75.1, ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно із п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач не лише допустив Відповідача до перевірки на підставі наказу та направлень, але й під час проведення перевірки надавав документи.

Між тим, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відтак, з огляду на наведене, позов платника податків, спрямований на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок може бути задоволений лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Приймаючи до уваги фактичний допуск Позивачем уповноважених осіб Відповідача до перевірки та предмет спору згідно із яким наказ на призначення перевірки та відповідні направлення взагалі не оскаржені суд критично оцінює твердження Позивача про відсутність підстав для проведення перевірки.

З приводу посилань Позивача на дію мораторію на проведення перевірок, суд зазначає наступне.

Закон України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669), визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно із статтею 3 Закону № 1669 органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 № 1104 «Про затвердження переліку органів державного нагляду (контролю), на які поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - постанова № 1104) визначено, що на органи ДФС та його територіальні підрозділи не поширюється дія зазначеного закону до 31.12.2018.

Таким чином, Закон № 1669 не встановлює обмежень щодо здійснення контрольних заходів уповноваженими органами з питань дотриманням податкового законодавства.

З приводу застосування ознак повторності та нарахуванням штрафу в розмірі 25%, 50%, 75% суд зазначає наступне.

Пунктом 127.1. статті 127 ПК України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

В постанові від 02 березня 2018 року у справі справа № 820/6196/16 (К/9901/2250/17) Верховний Суд виклав правову позицію щодо застосування приписів статті 127 ПК України у подібних відносинах, зазначивши наступне:

«положеннями статті 127 Податкового кодексу України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.»

Відтак, застосування штрафу в розмірі 50 та 75 відсотків суми податку на підставі п.127.1 статті 127 Податкового Кодексу України можливо внаслідок неодноразового порушення, пов'язаного з ненарахування, неутримання та/або несплатою (неперерахуванням) податків платником податків незалежно від того, чи було виявлено ці порушення під час однієї перевірки контролюючого органу.

Крім того, при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки та при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного податковим агентом, передбачено нарахування пені, порядок визначення якої встановлено ст.129 ПК України.

Відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України, при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом нарахування пені розпочинається після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Відповідно до п.п.129.3.1 п. 129.3 ст. 129 ПК України, нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Відповідно до п. 129.4 ст.129 ПК України, на суми грошового зобов'язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Відповідно до п. 129.5 ст. 129 ПК України, зазначений розмір пені застосовується щодо всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов'язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством.

Суми визначеної Відповідачем заборгованості, періоди прострочення оплати податку та розрахунки штрафних санкцій Позивачем не спростовані.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

В порядку визначеному ст. 133 КАС України, з метою допуску Позивача до захисту своїх прав в судовому порядку, судом була відстрочена сплата судового збору в сумі 72766,06 грн до ухвалення судового рішення.

У зв'язку із відмовою в задоволені позову недоплачена сума судового збору у сумі 72766 (сімдесят дві тисячі сімсот шістдесят шість) гривень 06 копійок підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» до Державного бюджету України.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» (місце знаходження: 93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 70-А, кімната 41, ) до Головного управління ДФС у Луганській області (місце знаходження: 93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» до Державного бюджету України судовий збір у сумі 72766 (сімдесят дві тисячі сімсот шістдесят шість) гривень 06 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду або через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18 березня 2019 року.

Суддя С.М. Чиркін