Справа № 480/317/19
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2019 р. Справа № 480/317/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Соколова В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Заіченко А.М.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/317/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги позивач мотивує тим, що зареєстрований як фізична особа-підприємець 20.09.2012. З вересня 2013 року по даний час він проживає на тимчасово окупованій території АРК у м. Севастополь, провадить підприємницьку діяльність та отримує дохід у м. Севастополь, самостійно забезпечуючи себе роботою та укладаючи договори підряду з замовниками, орендує робоче місце у м. Севастополь. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» він звільнений від обовязку сплати єдиного внеску та виконання вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" під час провадження підприємницької діяльності на тимчасово окупованій території України.
Ухвалою суду від 30.01.2019 відкрито провадження у справі, розгляд проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.
Суд, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
За твердженням позивача, з вересня 2013 року по даний час ОСОБА_3 проживає на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, у м. Севастополь, що підтверджується рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя від 01.12.2014 (а.с.14-15), довідками з місця роботи, а також свідоцтвом про реєстрацію за місцем перебування.
Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач 03.12.2018 оскаржив її до Державної фіскальної служби України та повідомив ГУ ДФС у Сумській області про оскарження вимоги в адміністративному порядку (а.с.8-10).
Рішення Державної фіскальної служби України №700/6/99-9911-05-0225 від 08.01.2019 відмовлено в задоволенні скарги (а.с.11-12).

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного соціального внеску (далі по тексту - ЄСВ) є, зокрема, фізичні особи-підприємці.

При цьому, статтею 7 зазначеного Закону, передбачено, у разі, якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В пункті 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" надано визначення мінімального страхового внеску - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено що місячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 складає 3200,00 грн., з 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.

Частиною пятою ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що для категорії платників, до яких відноситься позивач, встановлена обовязкова ставка ЄСВ, що дорівнює 22 відсотки бази нарахування.

При цьому, суд критично ставиться до тверджень позивача про наявність у нього пільг зі сплати ЄСВ на підставі Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України".

Дійсно, відповідно до п. 12.3. ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що особи, які перебували на обліку в контролюючих органах або мали місцезнаходження (місце проживання) на території Автономної Республіки Крим або міста Севастополя на початок тимчасової окупації, звільняються від обов'язків сплати єдиного внеску, передбаченого Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та виконання вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" під час провадження їхньої підприємницької діяльності на тимчасово окупованій території України.

Такі особи мають право на добровільну сплату єдиного внеску, передбаченого Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України або уповноваженим органом з питань Криму.

На переконання суду, даною нормою передбачено звільнення платника від сплати ЄСВ з доходів, отриманих саме на тимчасово окупованій території України. Натомість оскаржена вимога визначає ЄСВ, що підлягає до сплати за умови відсутності у позивача доходів саме на території України.

Відтак, у позивача відсутні пільги щодо сплати ЄСВ, як фізичної особи-підприємця, зареєстрованої на території України в розумінні Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України".

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вимога ГУ ДФС у Сумській області №Ф-3079-54 від 14.11.2018 про сплату позивачем боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 15819,54 грн. відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 262-263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-3079-54 від 14.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 15819,54 грн. відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.03.2019 року.

Суддя В.М. Соколов