Справа № 160/492/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2019 року Справа № 160/492/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Букіна Л.Є.,
за участю: секретаря судового засідання Бутенко П.В.,
представника позивача - Афанасенко К.В.,
представника відповідача - Горобець Ю.В.,
розглянувши у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області до Дніпровської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 18.01.2019 надійшов позов Першого заступника прокурора Дніпропетровської області до Дніпровської міської ради, в якому просить суд визнати протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення відповідача «Про реалізацію положень Закону України «Про засади державної мовної політики» в м. Дніпропетровську» від 12.09.2012 року №51/27.
Позов подано з підстав бездіяльності відповідача, який після постановлення Конституційним Судом України рішення від 28.02.2018 року, яким Закон України «Про засади державної мовної політики» визнано неконституційним, відповідних дій з визнання протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради не вчинив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 р. позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Відповідач скористався процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, в якому вимоги позову визнав та у його задоволенні не заперечив.
У судовому засіданні представники учасників справи підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Щодо повноважень прокурора для звернення до суду слід зазначити, що прокурор звернувся до суду в якості позивача, через те, що відсутні органи до компетенції якого віднесено реагування на порушення закону.
Щодо вирішення позовних по суті суд зазначає таке.
Судом встановлено, що 03.07.2012 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про засади державної мовної політики» (далі - Закон № 5029-VI), в ст. 5 якого зазначено, що державна мовна політика України базується на визнанні і всебічному розвитку української мови як державної і гарантуванні вільного розвитку регіональних мов або мов меншин, інших мов, а також права мовного самовизначення і мовних уподобань кожної людини.
На підставі вищевказаного Закону, 12.09.2012 Дніпропетровською міською радою (на теперішній час - Дніпровська міська рада) прийняте рішення «Про реалізацію положень Закону України «Про засади державної мовної політики» в м. Дніпропетровську» №51/27.
28.02.2018 року Конституційним Судом України, у справі №1-1/2018, Закон України «Про засади державної мовної політики» визнано таким, що не відповідає Конституції України.
Відповідно до ст.151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Тобто, закони та/або інші акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням.
Судом встановлено і не є спірним, що на момент розгляду вказаної справи, рішення відповідача «Про реалізацію положень Закону України «Про засади державної мовної політики» в м. Дніпропетровську» від 12.09.2012 року №51/27 є чинним та не скасовано.
Відповідно до ч. 10 ст. 95 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до частини 9 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.
Отже, виходячи з вищевикладених обставин та керуючись вказаними нормами, суд дійшов висновку, що оскаржене рішення має бути визнане протиправним та нечинним.
Згідно з частиною 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
При цьому, частиною 2 статті 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Враховуючи вищенаведені норми законодавства України суд зазначає, що рішення Дніпропетровської міської ради «Про реалізацію положень Закону України «Про засади державної мовної політики» в м. Дніпропетровську» від 12.09.2012 року №51/27 має бути визнане протиправним та нечинним з 28.02.2018 року, оскільки саме 28.02.2018 року Закон № 5029-VI, на підставі якого було прийнято таке рішення, був визнаний неконституційним.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
При цьому суд відмічає, що відповідно до частини 1 ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України, резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Отже, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 264, 265, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Першого заступника прокурора Дніпропетровської області - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Дніпропетровської міської ради «Про реалізацію положень Закону України «Про засади державної мовної політики» в м. Дніпропетровську» від 12.09.2012 року №51/27.
Зобов'язати Дніпровську міську раду після набрання судовим рішенням законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правового акту протиправним та нечинним у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 18.03.2019 року.

Суддя Л.Є. Букіна