Справа № 1.380.2019.000722
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000722
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

20 березня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву Львівської обласної організації Національної спілки художників України та Українського національного комітету Міжнародної ради з питань пам'яток і визначних місць (ІКОМОС) про забезпечення позову у справі №1.380.2019.000722 за позовом Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету Міжнародної ради з питань пам'яток і визначних місць (ІКОМОС) до виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Львівського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету Міжнародної ради з питань пам'яток і визначних місць (ІКОМОС) до виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 № 1414 “Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об’єкта будівництва на будівництво ТОВ “Центр розвитку нерухомості” готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А. Міцкевича, 9 у м. Львові”.

18 березня 2019 року позивач подав через канцелярію суду клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 № 1414 “Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об’єкта будівництва на будівництво ТОВ “Центр розвитку нерухомості” готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А. Міцкевича, 9 у м. Львові”.

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову позивачі зазначили, що пунктом 2.3 оскаржуваного рішення ТОВ «Центр розвитку нерухомості» зобов’язано звернутися до Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові для отримання дозвільних документів, які дають право на початок виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів. Позивачі вважають, що у випадку звернення ТОВ «Центр розвитку нерухомості» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові не буде перешкод для вже безпосереднього здійснення будівельних робіт на території пам’ятки, що перебуває під охороною держави та ЮНЕСКО. Вказують, що п. 2.3 оскаржуваного рішення не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові не уповноважена видавати дозволи на виконання будівельних робіт на території пам’яток. Стверджує, що відповідач намагається приховати наслідки класу будівництва на пл. Міцкевича, 9, а наявність пункту 2.3 оскаржуваного рішення надає можливість ТОВ «Центр розвитку нерухомості» безперешкодно розпочати будівельні роботи. Зазначили, що ТОВ «Центр розвитку нерухомості» вже неодноразово вчинялись спроби здійснити будівельні роботи за відсутності належних документів, а також вчинялись дії щодо незаконного розбирання залишків житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9. Позивачі зазначили, що за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України у слідчому відділі Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000042 від 19.02.2013. Позивачі стверджують, що представниками ТОВ «Центр розвитку нерухомості» протягом 2014 року та починаючи з 16.03.2015 здійснювалось руйнування та знищення пам’ятки культури національного значення - приміщення та фундаменти окремої будівлі - пам’ятки історії та культури підприємства громадської організації «Львівський художньо-виробничий комбінат» Львівської обласної організації Національної спілки художників України, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9, перебувають у Державному реєстрі пам’яток культурної спадщини національного значення під охоронним номером 1326. Вважають, що мають місце очевидні ознаки протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав, свобод та інтересів позивачів, що проявляється у тривалому вчиненні послідовних дій спрямованих на руйнування пам’ятки культури національного значення. З огляду на викладене, просять забезпечити позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Порядок вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначено у Главі 10 КАС України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду заяви) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч.4 ст.150 КАС України).

Відповідно до ст. 151 КАС України адміністративний позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов’язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд встановив, що 21.12.2018 виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення № 1414 “Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об’єкта будівництва на будівництво ТОВ “Центр розвитку нерухомості” готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А. Міцкевича, 9 у м. Львові”.

Як встановив суд із змісту позовних вимог, позивачі вважають, що п. 2.3 оскаржуваного рішення не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові не уповноважена видавати дозволи на виконання будівельних робіт на території пам’яток.

Так, підставою для звернення позивачів до суду із заявою про забезпечення позову є оскаржуване рішення, у разі виконання якого ТОВ «Центр розвитку нерухомості» безперешкодно розпочне будівельні роботи з будівництва готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. А. Міцкевича, 9 у м. Львові”.

Проте, як встановив суд з матеріалів справи, заява про забезпечення позову не містить беззаперечних мотивів, за якими позивачі вважають, що захист саме їх прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачами при цьому понесені.

В той же час, наявність очевидних ознак протиправності рішення відповідача, на які посилається позивач у своїй заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Однак, в поданій суду заяві позивачі не навели суду належних доказів існування обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову заподіють шкоди їх правам, чи захист цих прав стане неможливим без вжиття таких заходів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Виходячи із пов'язаності заходів про забезпечення позову з його предметом, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову, зупинення виконання оскаржуваних постанов фактично призведе до вирішення справи по суті позовних вимог.

Крім того, посилання позивачів на протиправність оскаржуваних рішення, суд вважає передчасним, оскільки вказана обставина підлягає встановленню під час судового розгляду справи.

На думку суду, даний спосіб забезпечення позову є фактичним вирішенням позовних вимоги на період розгляду справи, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову та є неприпустимим.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що підстави забезпечення позову, наведені позивачами у поданій суду заяві є необґрунтованими.

З урахуванням наведеного відсутні підстави для задоволення заяви позивачів про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 248, 256, 264, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Львівської обласної організації Національної спілки художників України та Українського національного комітету Міжнародної ради з питань пам'яток і визначних місць (ІКОМОС) у справі №1.380.2019.000722 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п’ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.М. Брильовський