Справа № 826/9760/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2019 року № 826/9760/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Люкс Плюс» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, треті особи: Державна фіскальна служба України, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віва Люкс Плюс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Віва Люкс Плюс») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), у якому просить суд визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12 січня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що застосування до підприємства штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних є протиправним, оскільки затримка реєстрації відповідних податкових накладних сталося не з його вини, а внаслідок протиправних дій відповідача, який тривалий час не підписував договір про визнання електронних документів.

Відповідач у поданому відзиві проти позовних вимог заперечив та зазначив, що товариством порушено встановлені законодавством терміни реєстрації податкових накладних, а, отже, податковим органом при проведенні камеральної перевірки та прийняття оскаржуваного рішення дотримано норми податкового законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 26.06.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

31.07.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві заперечував проти задоволення позовних вимог, зважаючи на їх необгрунтованість.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 20.12.2014 позивачем було укладено з Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві договір № 201220141 про визнання електронних документів, відповідно до п. 3 розділу 6 якого він діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів.

15.12.2015 року строк чинності посилених сертифікатів відкритих ключів ТОВ «Віва Люкс Плюс» закінчився.

16.12.2015 ТОВ «Віва Люкс Плюс» придбало нові посилені сертифікати відкритих ключів та направило податковому органу на підписання новий договір про визнання електронних документів № 161220151 від 16.12.2015 в електронному вигляді з накладанням на нього електронного цифрового підпису посадових осіб платника податків.

16.12.2015 позивачем було отримано квитанцію № 1, з якої вбачається, що договір про визнання електронних документів № 161220151 від 16.12.2015 доставлено до Державної фіскальної служби України 16.12.2015 об 11:23:53.

24.12.2015 ТОВ «Віва Люкс Плюс» надано Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в паперовій формі підписані та скріплені печаткою підприємства примірники договору № 161220151 від 16.12.2015 про визнання електронних документів та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії з проханням підписати цей договір та повернути один примірник товариству.

Однак, всупереч п. 7.5 Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, податковим органом не надіслано позивачу другу квитанцію щодо підтвердження прийняття його податкових документів до бази ДПС.

У зв'язку з чим, позивачем були подані численні скарги, а саме: вих. 442 від 25.12.2015 до начальника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, вих. 443 від 25.12.2015 до Головного управління ДФС у м. Києві, вих. 446 від 30.12.2015 до підрозділу власної безпеки при ГУ ДФС в м. Києві, вих. 01 від 06.01.2016 до в.о. начальника Головного управління ДФС у місті Києві, вих. 02 від 06.01.2016 до Бізнес-омбудсмена, вих. № 03 від 06.01.2016 до Уповноваженого з питань підприємництва при Державній фіскальній службі України, вих. 05 від 06.01.2016 до начальника ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві з проханням усунути порушення прав позивача щодо підтвердження прийняття його податкових документів до бази ДПС.

Листом № 1351/10/26-15-08-02-14 від 27.01.2016 про розгляд скарг Головним управлінням ДФС у м. Києві повідомлено позивача про те, що 16.12.2015 засобами телекомунікаційного зв'язку позивачем до ДПІ був надісланий договір № 161220151 від 16.12.2015; 24.12.2015 ТОВ Віва Люкс Плюс» подано до загального відділу ДПІ два паперових примірника вказаного договору; договір про визнання електронних документів між ТОВ Віва Люкс Плюс» та ДПІ укладено 12.01.2016.

Отже, частина податкових накладних були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 12.01.2016 (тобто, у день підписання контролюючим органом договору про визнання електронних документів № 161220151 від 16.12.2015) та 13.01.2016 - на наступний день.

20 грудня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Віва Люкс Плюс» отримано акт № 18531/26-15-12-06-20/36676101 від 16.11.2017 про результати камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «Віва Люкс Плюс» за грудень 2015 року, яким встановлено порушення товариством граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних за грудень 2015 року.

Не погоджуючись з вказаними висновками контролюючого органу, позивачем подані заперечення на акт № 18531/26-15-12-06-20/36676101 від 16.11.2017.

За результатами розгляду заперечень ТОВ «Віва Люкс Плюс» ГУ ДФС у м. Києві надано відповідь від 09.01.20018 № 629/10/26-15-12-06-14, в якій повідомлено позивача, що висновки акту перевірки № 18531/26-15-12-06-20/36676101 від 16.11.2017 залишені без змін.

На адресу позивача надійшло податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 12 січня 2018 року про нарахування штрафу в розмірі 25 669,55 грн. за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН.

Позивач, не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, оскаржив його до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №14740/6/99-99-11-03-01-25 від 26.04.2018 скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 12 січня 2018 року - без змін.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № від 12 січня 2018 року, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п. п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Згідно з положеннями п.76.1 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

З метою удосконалення діючих процедур проведення камеральних перевірок, наказом Міністерством доходів і зборів України № 165 від 14.06.2013 затверджено «Методичні рекомендації щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця» (далі - Наказ № 165)

Пунктом 2.5.1 даного Наказу визначено, що після закінчення строку, наданого платнику податків в інформаційному (електронному) повідомленні для самостійного виправлення помилок, проводиться камеральна (електронна) перевірка, за наслідками якої складається (формується): у разі встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності - Акт про результати камеральної перевірки; у разі відсутності помилок (порушень) у податковій звітності - до впровадження в промислову експлуатацію АС «Камеральна електронна перевірка» інспектор у тій частині перевіреної звітності, що заповнюється службовими особами Міндоходів, робить відмітку у графі "порушень (помилок) не виявлено" (якщо інше не визначено Кодексом), вказує дату проведення камеральної перевірки і ставить підпис; після впровадження в промислову експлуатацію АС «Камеральна електронна перевірка» складається (формується) Довідка про результати камеральної перевірки для платників податку, які надали декларацію в електронному виді з визначеною IP-адресою.

Отже, предметом камеральної перевірки є перевірка даних податкової звітності, за результатами якої встановлюється наявність або відсутність: помилок (порушень) у податковій звітності; неподання (несвоєчасного подання) податкової звітності.

Однак, суд звертає увагу на те, що з наявного в матеріалах справи акту перевірки вбачається, що предметом її дослідження була не податкова звітність позивача, а установлення наявності порушення визначеного податковим законодавством граничного терміну реєстрації податкових накладних, складених позивачем.

Таким чином, термін реєстрації податкових накладних не може бути об'єктом, який підлягає вивченню (перевірці) контролюючим органом шляхом проведення камеральної перевірки, оскільки не є даними податкової звітності, що відповідає абз. 2 п. 76.1 Податкового кодексу України.

Суд зауважує, що недотримання умов та порядку проведення перевірки тягне за собою відсутність правових наслідків такої у вигляді прийнятого податкового повідомлення-рішення. Даний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 27.01.2015 у справі № 21-425а14, згідно якої, дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути належною підставою проведення перевірки. Невиконання таких вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що починаючи з 12.02.2016 після направлення на реєстрацію податкових накладних, позивач отримував квитанції наступного змісту: «документ не прийнято, з підстави: можливо розірваний договір про визнання електронних документів».

15.03.2016 на адресу ТОВ «Віва Люкс Плюс» від ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві надійшов лист від 15.02.2016 про розірвання договору № 161220151 від 16.12.2015.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку договору від 16.12.2015 №161220151 про визнання електронних документів та бездіяльність по невиконанню зобов'язань за вказаним договором, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати протиправними (незаконними) дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору №161220151 про визнання електронних документів від 16.12.2015 та бездіяльність ДПІ щодо невиконання зобов'язань за договором №161220151 про визнання електронних документів від 16.12.2015.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2016 по справі № 826/4818/16 (яке набрало законної сили) адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору №161220151 про визнання електронних документів від 16.12.2015; визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо невиконання зобов'язань за договором №161220151 про визнання електронних документів від 16.12.2015.

Таким чином, суд уважає, що у позивача була відсутня технічна можливість своєчасно зареєструвати податкові накладні, у зв'язку з протиправними діями податкового органу щодо своєчасного підписання договору про визнання електронних документів № 161220151 від 16.12.2015.

Також, необхідно зауважити, що матеріалами справи підтверджується, що товариство вживало усіх можливих заходів щодо своєчасної реєстрації податкових накладних від 14.12.2015 за № № 224, 225, 226, 227, 228, 229, 230, 231, 232, 233, 234, 235, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, а також інших накладних, зазначених в акті перевірки 18531/26-15-12-06-20/36676101 від 16.11.2017, а обставини затримки не залежали від волі платника податків, а відтак, відсутня вина у несвоєчасній реєстрації податкових накладних, що виключає застосування податковим органом до платника вказаних штрафних санкцій.

Наведені висновки відповідають практиці застосування норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейським судом з прав людини.

Згідно положенням ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 23 липня 2002 року «Справа «Компанія «Вестберґатаксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» зазначено, що загальний характер правових норм, які регулюють питання податкових штрафів, та мета стягнення, яке має водночас і запобіжний, і каральний характер, з достатньою очевидністю вказують на те, що - для цілей статті 6 Конвенції - заявники обвинувачувалися в кримінальному правопорушенні. У вказаній справі було застосовано третій критерій тесту Енгеля для визначення випадків, коли йдеться про кримінальне обвинувачення, у розумінні Конвенції, а саме - критерій правових наслідків для адресата.

Таким чином, Європейський суд з прав людини розцінює податкові правопорушення як різновид кримінального обвинувачення для цілей застосування Конвенції.

Передбачені п. 120-1. 1 ст. 120 Податкового кодексу України штрафи, за своєю тяжкістю та каральним характером, цілком відповідають санкціям, притаманним для застосування за кримінальні правопорушення, а відтак, наявні всі підстави для застосування ч. 2 ст. 6 Конвенції, яка, у свою чергу, унеможливлює притягнення до відповідальності особи за відсутності вини.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що наявні достатні правові підстави для відновлення порушеного права позивача шляхом скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, то судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Люкс Плюс» (, вул. Рогнідинська, 4-а, м. Київ, 01004) до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116), треті особи: Державна фіскальна служба України, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 12.01.2018.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Люкс Плюс» (01004, м. Київ, вул. Рогнідинська,4А, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко