Справа № 320/5537/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5537/18 Головуючий у 1 інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації від 12.06.2014 року, оформлене протоколом №174, в частині не підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнання безпідставною видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" ІІ категорії та посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" І категорії

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що вона правильно обрала спосіб захисту своїх прав.

11 березня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі витягу з трудового архіву Білоцерківської міської ради Київської області (наказ №75-к), виписки з наказу від 26.04.1991 р. №101, маршрутного листа від 15.09.1996 р. №20/Н-0124, довідок ТОВ Фірма "Либідь" про виплачену заробітну плату від 16.12.1997 р. №623, від 09.04.1998 р. №159, від 18.05.1998 р. №242, довідки від 09.04.1998 р. №162 про створення на базі Орендного підприємства масового харчування "Либідь" ТОВ Фірма "Либідь", довідки Головного управління МВС України в Київській області від 08.02.2013 р. №3-З/Н-73 про підтвердження перебування залучення ОСОБА_1 до заходів з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, списку працівників МВД Київської області, яким підтверджено періоди участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі установи ЮА-45/35, наказу Міністерства торгівлі УССР Управління підприємств громадського харчування Київського облвиконкому Ірпінський комбінат громадського харчування від 21.07.1986 №114 "Про прийом на роботу", розрахунково-платіжної відомості за вересень 1986 року, трудової книжки, виписки з робочого табелю за липень 1986 року ТОВ Фірма "Либідь" від 16.12.1997 р. №627, грамоти за зразкове ставлення до праці і якісне обслуговування в особливих умовах по забезпеченню харчуванням будівельників по ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС від 1986 року встановлено, що ОСОБА_1 у період з 16.07.1986 р. по 01.08.1986 р. була направлена разом з групою кухарів на роботу в зону відчуження,- до польового пункту харчування "Зелений Мис" до складу території якого, входили села Опачичі та Купувате Чорнобильського району Київської області, де вона працювала над організацією та розвезенням гарячого харчування будівельникам автодороги "Зелений Мис - Чорнобиль"; за вказану роботу бухгалтерією Ірпінського Комбінату громадського харчування позивачу була нарахована та виплачена підвищена заробітна плата (у подвійному розмірі); з 01.09.1989 р. ОСОБА_1 була прийнята на роботу до установи ЮА 45/35 по переводу з Білоцерківського тресту їдалень.

14 травня 1991 року ОСОБА_1 . УВС виконкомом Київської обласної ради народних депутатів було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році серії НОМЕР_1 .

08 квітня 1993 року Київоблдержадміністрацією було видано ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії ІІ серії НОМЕР_2 .

Згідно з висновком Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб і інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 25.03.1998 р. №7-98 позивачу встановлений основний діагноз: ДЕП - ІІ ст. зі змішаним гіпоталам. і сінкоп. пароксізмами, легкою лівостор. пірамідн. нед-тью, вестб. дисф. ІІІ ст. стійким церебрастенич. с-момм на фоні ВСД. ХНМК - ІІ ст. преім. в ВБС. Висновок: захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 08.04.1998 р. серії КИО №066008, ОСОБА_1 , встановлено другу групу інвалідності з 23.01.1998 р. довічно, причина інвалідності: захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

30 квітня 1998 року Київоблдержадміністрацією було видано ОСОБА_1 посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І серії НОМЕР_3 та 07.05.1998 р. вкладку до нього № НОМЕР_4 .

30 серпня 2012 року Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації було прийнято рішення №162, яким відмовлено ОСОБА_1 у підтвердженні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнано безпідставною видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС" категорії ІІ серії НОМЕР_2 від 08.04.1993 р. та посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" категорії І серії НОМЕР_3 від 30.04.1998 р.

25 липня 2013 року Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації було прийнято рішення №168, яким ОСОБА_1 підтверджено статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії ІІ (І).

29 січня 2014 року Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації було прийнято рішення №173 про направлення особової справи ОСОБА_1 на доопрацювання та повернення до розгляду питання підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС після надання додаткових документів, а також щодо зроблення запиту до ГУ МВС України в Київській області.

12 червня 2014 року Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації було прийнято рішення №174, яким ОСОБА_1 не підтверджено статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнано безпідставною видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС" категорії ІІ серії НОМЕР_2 від 08.04.1993 та посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" категорії І серії НОМЕР_3 від 30.04.1998.

14 липня 2014 року Управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області листом повідомило позивача, що їй з 12.06.2014 р. припинено виплати пенсії по інвалідності, у зв`язку з тим, що факт виконання нею робіт у зоні відчуження не підтверджено.

У подальшому, на виконання вимог Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17.05.2006 №187, спірне питання щодо статусу ОСОБА_1 , як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було передане Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації на розгляд до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики.

25 червня 2015 року Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики було прийнято рішення №87 про відсутність підстав для зміни рішення Комісії при Київській обласній державній адміністрації від 12.06.2014 р. №174 та про повернення до розгляду справи за умови надання документів, які підтверджували б участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безпосередньо в зоні відчуження.

20 жовтня 2017 року позивач звернулась до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики з заявою, в якій просила повернутись до розгляду справи про поновлення їй статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи до якої додала всі необхідні документи.

21 червня 2018 року Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики було прийнято рішення №119 про відсутність підстав для зміни рішення Комісії від 25.06.2015 р. №87.

Позивач вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За змістом ч.1 ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст.15 цього Закону, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

В силу п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20 січня 1997 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Порядок), видача посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Водночас, згідно вимог вказаного Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;

в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваним рішенням Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації від 12 червня 2014 року №174 позивачу - ОСОБА_1 не підтверджено статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнано безпідставною видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС" категорії ІІ серії НОМЕР_2 від 08.04.1993 та посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" категорії І серії НОМЕР_3 від 30.04.1998.

Так, із Витягу з протоколу № 174 засідання комісії від 12.06.2014 року вбачається, що на підставі представлених документів документально не підтверджено факт виконання робіт безпосередньо в зоні відчуження (а.с. 69).

Проте, з таким рішенням Комісії погодитись не можна, оскільки таке прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Колегією суддів встановлено, що Наказом № 75-к від 15.07.1986 року Білоцерківського управління громадського харчування, ОСОБА_1 інженера технолога столової 11, у період з 17.07.1986 року по 01.08.1986 року відряджено в Страхолісся Іванківського району Київської області (а.с. 19).

Згідно Наказу Ірпінського комбінату громадського харчування Управління підприємств громадського харчування Київського облвиконкому № 114 від 21.07.1986 року позивача, прийнято з 16.07.1986 року по 01.08.1986 року поваром до пункту харчування «Зелений Мис» з оплатою, на підставі посвідчення про відрядження № 320 від 15.07.1986 року м. Біла Церква ( а.с.30).

З письмових пояснень позивача вбачається, що до складу території обслуговування вказаного польового пункту харчування входили села Опачичі та Купувате Чорнобильського району Київської області.

Згідно постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106, вказану територію віднесено до зон відчуження внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вказані обставини, також, підтверджено копією Подорожнього листа від 15.05.1996 року № 20/н-0124, «про підтвердження участі працівників УВС області в заходах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», яким підтверджено факт роботи позивача в с. Опачичі та с. Купувате Чорнобильського району Київської області (а.с. 21).

Також, позивачем, на підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, надано копії виписок із табелів Ірпінського трудового архіву № Н-64 від 13.02.2013 р. (розрахунково-платіжна відомість за роботу в Чорнобилі), та довідок ТОВ фірма «Либідь», якими підтверджено, що позивачу бухгалтерією Ірпінського Комбінату громадського харчування була нарахована та виплачена підвищена заробітна плата за роботу в 30 кілометровій зоні у подвійному розмірі з урахуванням коефіцієнта 2,0, відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 р. № 207-7 (а.с. 22-34).

З матеріалів справи вбачається, що за зразкове ставлення до праці та якісне обслуговування в особливих умовах по забезпеченню харчуванням будівельників з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_1 в 1986 році нагороджено грамотою Управління громадського харчування Виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів (а.с. 41).

Крім цього, матеріали справи містять копії наказу № 101 від 26.04.1991 року «Про підтвердження участі працівників УВС області в заходах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і виплати кратних окладів», протоколу № 9 від 08.04.1991 р. засідання Комісії УВС про підтвердження участі працівників УВС області в заходах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та уточнення отриманих ними доз радіоактивного опромінення.

Також, позивачем до матеріалів справи надано копії постанов Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області про закриття кримінальних проваджень від 25.02.2013 р., 25.03.2013 р. та 19.03.2014 р., у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358 (використання завідомо підробленого документа) та ст. 190 КК України (шахрайство).

Згідно вказаних постанов, СВ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області проводилась перевірка щодо достовірності інформації та справжності документів поданих позивачем для отримання посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2 серія НОМЕР_2 від 08 квітня 1993 року та посвідчення постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 1 серія НОМЕР_3 від 30.04.1998 р. та після їх перевірки досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 підтверджено участь в заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС архівними документами ГУ МВС України в Київській області, а саме: перебування в населених пунктах село Опачичі та село Купувате в період з 18 по 31 липня 1986 року.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, документами, наявними в матеріалах справи, підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 16.07.1986 р. по 31.07.1986 р. перебувала на території зони відчуження та була залучена до заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в результаті чого, отримувала підвищену заробітну плату.

Відтак, вищезазначені документи, згідно Порядку №51 є достатніми для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та є підставами для видачі посвідчень учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Проте, Комісією по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації не взято зазначене до уваги.

Відповідно до п. 4 «Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 17.05.2006 N 187, Комісія має право звертатися за допомогою до підприємств, установ, організацій для отримання документів і матеріалів, необхідних для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Комісія зобов`язана при визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС керуватися критеріями, визначеними Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року N 51 (із змінами).

На думку колегії суддів, відповідач, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючи архівні матеріали, зобов`язаний був отримати всі необхідні документи та прийняти мотивоване, обґрунтоване рішення.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В той же час, колегією суддів встановлено, що при прийнятті рішення обласною комісією, матеріали особової справи позивача не досліджувалися, належними доказами не спростовано доводів позивача про виконання робіт щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження у спірний період, згідно вищевказаних документів.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято без достатньої мотивації, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та дослідження всіх первинних документів позивача, без обґрунтованості прийнятих рішень, передбачених пунктом 1.2 Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС №187 від 17.05.2006 року, а також без дотримання критеріїв, визначених Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до пункту 4 Положення, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Крім цього, рішення відповідача від 12 червня 2014 року, оформлене протоколом №174, всупереч вимогам підпункту 5.3 пункту 5 Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, підписане лише секретарем Комісії.

Колегія суддів апеляційної інстанції, також, враховує, що факт перебування позивача в зоні аварії на ЧАЕС не заперечено відповідачем належними доказами. На момент присвоєння статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, необхідні для цього документи були в наявності.

Факт не надання архівними установами певних документів, відсутність відомостей щодо виконуваних позивачем робіт, у зв`язку із сплином часу та знищенням багатьох документів не може означати безпідставність видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" категорії І серії А та не може бути підставою для позбавлення позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення відповідача від 12.06.2014 року, оформлене протоколом №174, в частині не підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнання безпідставною видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" ІІ категорії та посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" І категорії.

Водночас, колегія суддів зазначає, що скасування рішення від 12.06.2014 року, оформлене протоколом №174, щодо не підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнання безпідставною видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" ІІ категорії та посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" І категорії є належним захистом порушеного права позивача.

Колегія суддів вважає цілком вірним доводи апелянта про те, що першим рішенням щодо позбавлення позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було саме рішення Комісії при Київській облдержадміністрації № 174 від 12.06.2014 року і саме на підставі цього рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області повідомило позивача про припинення з 12.06.2014 року виплати пенсії по інвалідності.

В свою чергу, рішення № 87 від 25.06.2015 р. та № 119 від 21.06.2018 року Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики України були прийняті в порядку оскарження та перегляду оскаржуваного позивачем рішення Комісії при Київській облдержадміністрації № 174 від 12.06.2014 р., а тому, в разі оскарження рішення № 119 від 21.06.2018 р. Комісії при Мінсоцполітики, як на те вказав суд першої інстанції, його скасування не скасувало б оскаржуваного рішення Комісії при Київській облдержадміністрації № 174 від 12.06.2014 р.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що ОСОБА_1 правильно обрала спосіб захисту своїх порушених прав і оскаржувала саме рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році при Київській обласній державній адміністрації від 12.06.2104 року № 174 .

Крім цього, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1, пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Також, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях вказує на уникнення формалізму та необхідність виходу за межі позовних вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а тому адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації від 12 червня 2014 року оформлене протоколом №174, в частині не підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнання безпідставною видачу посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" ІІ категорії та посвідчення "Постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи" І категорії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Комісії по вирішенню спірних питань щодо визнання статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації судові витрати в розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.
Повний текст постанови виготовлено 18.03.2019 року