Справа № 820/5238/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 р. Справа № 820/5238/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача Моїсеєнко К.О.

представника відповідача Виноградова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Білова О.В.) від 01.11.2018 року (повний текст рішення складено 08.11.2018 р.) по справі № 820/5238/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "ГОРН"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "ГОРН", звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.08.2017 року за № про застосування штрафних санкцій, у тому числі за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 175245,38 гривень;

- скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.08.2017 року за № про застосування штрафних санкцій, у тому числі за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 340,00 гривень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 року позов задоволено: скасовано податкові повідомлення-рішення ДФС від 6.08.17 № та № та стягнуто на користь позивача судові витрати в сумі 2 633, 33 грн.

Постановою Верховного Суду від 21.02.2018 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - задоволено частково.

Постанови Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 року та Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції та направляючи справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд виходив з того, що під судом, переліченим у статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", слід розуміти відповідний орган судової системи держави, зокрема, створений відповідно до Розділу VІІІ Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону №1402-VIII від 02.06.2016), або Міжнародний комерційний арбітражний суд чи Морська арбітражна комісія при Торгово-промисловій палаті України або інший арбітраж (третейський суд), створений у відповідності до положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж". Суди, відхиливши доводи ДФС про те, що Третейський суд при Асоціації "Захисту прав приватних інвесторів" не є судом у розумінні Законів України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та "Про міжнародний комерційний арбітраж", не з'ясували, чи є суд, до якого звернувся позивач, судом, створеним на підставі положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", не дослідили зміст його Регламенту, відтак не встановили наявність компетенції цього суду приймати арбітражне рішення у відповідності до Розділу VІ Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж".

За наслідками нового судового розгляду, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.08.2017 року № .

В задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.08.2017 року № відмовлено.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ТОВ "Науково - виробниче підприємство "ГОРН" у розмірі 2628,70 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про неправомірність застосування до позивача штрафних санкцій за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на підставі податкового повідомлення-рішення від 16.08.2017 року за № . Зазначив, що звернення позивача до третейського суду з позовом про стягнення з контрагента зовнішньоекономічного договору заборгованості не звільняє його від відповідальності за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки Третейський суд при Асоціації "Захисту прав приватних інвесторів", що розглянув позов, не є судом у розумінні статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийнявши нове, про відмову в їх задоволенні. В частині відмови в задоволенні позовних вимог, відповідач рішення суду не оскаржував.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 29.01.2016 року між ТОВ "Науково - виробниче підприємство "ГОРН" та ООО "Лора" укладено контракт № 02-пр, пунктом 8.2 Додаткової угоди № 1 до якого передбачено, що "все споры, которые могут возникнуть в связи с заключением, исполнением или расторжением договора, могут рассматриваться Третейским судом при Ассоциации защиты прав частных инвестиций (г.Харьков, Украина) в соответствии с Регламентом Третейского суда…".

На виконання умов вказаного договору на адресу нерезидента підприємством відвантажено пружини на загальну суму 9024893.50 руб. (еквівалент 3794127.02 грн.).

В зв'язку з порушенням ООО "Лора" зобов'язань за вказаним договором, 17.03.2017 позивач звернувся до Третейського суду при Асоціації захисту прав приватних інвестицій з позовом до ООО "Лора" про стягнення заборгованості та ухвалою суду від 17.03.2017 справа прийнята до провадження. Рішенням від 01.09.2017 позовні вимоги позивача задоволені та стягнуто з ООО "Лора" заборгованість по контракту № 02-пр від 29.01.2016.

У період з 19.07.2017 по 21.07.2017 співробітниками Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку підприємства-позивача з питань дотримання валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 29.01.2016 № 02-пр за період з 29.01.2016 по 30.06.2017, за наслідками якої складено Акт від 28.07.2017 №8653/20-40-14-06-08/36226069.

Під час перевірки податковий орган дійшов до висновку про порушення підприємством вимог ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", які виявилися у порушенні строків надходження валютної виручки на рахунок позивача та ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а також в частині порушення порядку декларування валютних цінностей в декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резидентові України і перебувають за її межами, станом на 01.04.2017.

На підставі висновків акту перевірки, 16.08.2017 року Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким підприємству нарахована пеня за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 175245,38 грн;

- № , яким визначені штрафні санкції за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 340.00 грн.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач провів процедуру їх адміністративного оскарження, за наслідком якої скарги залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи висновки Верховного Суду та положення Регламенту постійно діючого третейського суду при Асоціації "Захисту прав приватних інвестицій", дійшов висновку, що Третейський суд при Асоціації "Захисту прав приватних інвестицій", до якого звернувся позивач, є судом, створеним на підставі положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" та має компетенцію приймати арбітражне рішення відповідно до Розділу VІ Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж". Таким чином, звернення позивача до третейського суду з позовом про стягнення з контрагента зовнішньоекономічного договору заборгованості звільняє його від відповідальності за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності. В зв'язку з чим, застосування до позивача штрафних санкцій за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності є неправомірним, а податкове повідомлення-рішення від 16.08.2017 року за № підлягає скасуванню у судовому порядку.

В частині позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.08.2017 суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Згідно ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Оскільки рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, на підставі положень ч. 1 ст. 308 КАС України не підлягає апеляційному перегляду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Правове регулювання розрахунків в іноземній валюті здійснюється відповідно до Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Частиною першою статті 2 вказаного Закону визначено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Водночас, ч.ч. 3, 5 ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" обумовлено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що визначальним фактором для нарахування пені є власне порушення резидентами передбачених Законом та/або постановою правління Національного банку України строків при здійсненні імпортних операцій на умовах відстрочення поставки. Проте, зазначені строки зупиняються і пеня за їх порушення за цей період не нараховується у випадку звернення резидента з позовом до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.12.2018 року по справі №821/81/16 та від 11.03.2019 року по справі №826/7409/16.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що в зв'язку з порушенням ООО "Лора" зобов'язань за договором, позивач звернувся до Третейського суду при Асоціації захисту прав приватних інвестицій з позовом про стягнення заборгованості та ухвалою суду від 17.03.2017 справа прийнята до провадження.

На момент подачі позову до третейського суду між сторонами існувала чинна домовленість про те, що зазначений спір підлягав розгляду Третейським судом при Асоціації захисту прав приватних інвестицій.

Обґрунтовуючи правомірність застосування до позивача штрафних санкцій податковий орган посилається виключно на те, що Третейського суду при Асоціації захисту прав приватних інвестицій не є належним судом у розумінні ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Надаючи оцінку доводам скаржника, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Підпунктом 6 пункту 1 статті 1 Європейської Конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961, яка ратифікована Україною, зазначено, що термін "арбітраж" визначає розгляд спорів як арбітрами, призначеними по кожній окремій справі (арбітраж), так і постійними арбітражними органами.

За приписами статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до змісту ч.ч. 1 та 2 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім:

1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті;

2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті;

3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Спори, передбачені пунктом 3 частини першої статті 20 цього Кодексу, що виникають з договору, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу лише на підставі арбітражної угоди, укладеної між юридичною особою та всіма її учасниками.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що законодавство України не робить винятку щодо можливості передачі майнового спору, що випливає з зовнішньоекономічної угоди, на вирішення третейського суду (арбітражу).

Пунктом 12 частини 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди" застережено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України. При цьому ч. 4 ст. 1 цього Закону визначено, що його дія не поширюється на міжнародний комерційний арбітраж.

Натомість, частиною 2 статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися, зокрема, спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.

Статтею 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" визначено, що для цілей цього Закону: "арбітраж" - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (додатки № 1 і № 2 до цього Закону); "третейський суд" - одноособовий арбітр або колегія арбітрів; "суд" - відповідний орган судової системи держави.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" підставою для розгляду справи арбітражем, переліченим у статті 2 цього Закону, є виключно арбітражна угода.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" обумовлено, що цей Закон не зачіпає дії будь-якого іншого закону України, в силу якого певні спори не можуть передаватися до арбітражу або можуть бути передані до арбітражу тільки згідно з положеннями іншими, ніж ті, що є в цьому Законі.

Так, з огляду на зміст вищенаведених нормативних актів, під судом, переліченим у статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", слід розуміти відповідний орган судової системи держави, зокрема, створений відповідно до Розділу VІІІ Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", або Міжнародний комерційний арбітражний суд чи Морська арбітражна комісія при Торгово-промисловій палаті України або інший арбітраж (третейський суд), створений відповідно до положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж".

Встановлюючи наявність компетенції Третейського суду при Асоціації "Захисту прав приватних інвестицій" приймати арбітражне рішення у відповідності до Розділу VІ Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Регламенту постійно діючого третейського суду при Асоціації "Захисту прав приватних інвестицій", третейський суд при Асоціації захисту прав приватних інвестицій (далі - Третейський суд) є самостійним недержавним незалежним постійно діючим інституціональним арбітражем, що здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про третейські суди" від 11 травня 2004 року №1701-ІУ, Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" №4002-111 від 24 лютого 1994 р., Європейської конвенції 1961 р. "Про зовнішньоторговельний арбітраж", Нью-йоркської конвенції 1958 р. "Про визнання та приведення в дію іноземних арбітражних рішень", Положення про Третейський суд при Асоціації захисту приватних інвестицій, затвердженого зборами учасників Асоціації „Захисту прав приватних інвестицій" від 01 лютого 2007 року, цього Регламенту та додатків до цього Регламенту. Третейський суд створюється і діє на принципах: 1) законності; 2) незалежності третейських суддів та підкорення їх тільки законові; 3) рівності всіх учасників третейського розгляду перед законом і третейським судом; 4) змагальності сторін, свободи в наданні ними третейському суду своїх доказів і у доведенні перед третейським судом їх переконливості; 5) обов'язковості для сторін рішень третейського суду; 6) добровільності утворення третейського суду; 7) добровільності згоди третейських суддів на їхнє призначення чи обрання у конкретній справі; 8) самоврядування; 9) всебічності, повноти та об'єктивності вирішення спорів; 10) сприяння сторонам у досягненні ними мирової угоди на будь-якій стадії третейського розгляду. Третейський суд складається із Голови Третейського суду та Секретаря Третейського суду. Третейські судді є особами, незалежними від Третейського суду, які здійснюють розгляд справ на підставі їх обрання сторонами за умови їх власної згоди. В цьому Регламенті „Третейський суд" означає постійно діючий інститут, що адмініструє здійснення третейського провадження: „третейський суд" означає одноособового третейського суддю або колегію третейських суддів, що здійснюють третейське провадження по справі.

Відповідно до ст. 2 Регламенту постійно діючого третейського суду при Асоціації "Захисту прав приватних інвестицій", у Третейський суд за згодою сторін можуть передаватися будь-які спори за участю будь-яких дієздатних осіб приватного права, за винятком спорів, що мають публічно-правову природу та відповідно до діючого законодавства України не можуть розглядатися третейськими судами, утвореними на підставі Закону України „Про третейські суди", зокрема: спори про визнання недійсними нормативно-правових актів; спори, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов'язаних з державною таємницею; справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно державними судами або Конституційним Судом України. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яку укладено у письмовій формі в такий спосіб, що беззаперечно вказує на відповідний намір сторін. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав. Питання про компетенцію третейського суду на підставі третейської угоди вирішує intra vires Голова Третейського суду. Третейський суд приймає рішення на підставі законодавства України та міжнародних договорів, імплементованих у національне законодавство України. Третейський суд розглядає спори за участю іноземних учасників на підставі Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж". Третейський суд може здійснювати адміністрування арбітражу ad hoc з використанням арбітражного регламенту ЮНСИТРАЛ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що Третейський суд при Асоціації "Захисту прав приватних інвестицій", до якого звернувся позивач, є судом, створеним на підставі положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" та має компетенцію приймати арбітражне рішення відповідно до Розділу VІ Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", що має наслідком звільнення його від відповідальності за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, вирішувати питання, які належать до його компетенції, усувати необґрунтованість оскаржуваного рішення в ході судового розгляду. Оскаржуване рішення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані пізніше, ніж прийняте оскаржуване рішення.

Наведене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 06.02.2018 року по справі № 826/15139/16.

Таким чином, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, податкове повідомлення-рішення, в якому недійсну частину не можна відокремити, є недійсним в цілому.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, беручи до уваги висновки і мотиви з яких скасовано рішення, які згідно ч. 5 ст. 353 КАС України є обов'язковими при новому розгляді справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року по справі №820/5238/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "ГОРН" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Присяжнюк О.В. Мельнікова Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 19.03.2019 року.