Справа № 826/151/15
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/151/15 Суддя (судді) першої інстанції: Кротюк О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Пилипенко О.Є., Сорочка Є.О.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемка Р.А. та ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемко Р.А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_3 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT "Єврогазбанк" Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

1.Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів Фізичних осіб на ліквідацію AT «Єврогазбанк» щодо невключення ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Трускавецьким MB УМВС України у Львівській області 12.10.1997 р.) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами AT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 195 000,00 грн. на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р.

2.Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Єврогазбанк» Оберемка Романа Анатолійовича включити ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Трускавецьким MB УМВС України у Львівській області 12.10.1997 р.) до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 195 000,00 грн. на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р. в порядку визначеному чинним законодавством.

3.Визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м.Київ, бул. Т. Шевченка, 3 3-Б, ідентифікаційний код 21708016) щодо невключення до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відомостей про ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Трускавецьким MB УМВС України у Львівській області 12.10.1997 р.) щодо відшкодування коштів за вкладами AT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 195 000,00 грн., на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р.

4.Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м.Київ, бул. Т. Шевченка, 33-Б, ідентифікаційний код 21708016) включити в Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Трускавецьким MB УМВС України у Львівській області 12.10.1997 р.) щодо відшкодування коштів за вкладами AT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 195 000,00 грн., на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р.

5.Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м.Київ, бул. Т. Шевченка, 33-Б, ідентифікаційний код 21708016) затвердити Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який повинен містити відомості про ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Трускавецьким MB УМВС України у Львівській області 12.10.1997 р.) щодо відшкодування коштів за вкладами AT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 195 000,00 грн. на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р.

6. Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб(01032, м.Київ, бул. Т. Шевченка, 33-Б, ідентифікаційний код 21708016) вчинити дії, щодо виплати грошових коштів у розмірі, визначеному частиною 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що розміщені за договорами банківського рахунку у ПАТ «Європейський газовий Банк» на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Трускавецьким MB УМВС України у Львівській області 12.10.1997 р.).

Позовні вимоги мотивовані протиправною відмовою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів на вкладами, чим порушено право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за її вкладом.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 09.02.2015 р. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів Фізичних осіб на ліквідацію AT "Єврогазбанк" щодо включення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами AT "Єврогазбанк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 195000,00 грн. на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою №349788 від 18.06.2014 р. Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT "Єврогазбанк" Оберемка Романа Анатолійовича включити ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Трускавецьким MB УМВС України у Львівській області 14.01.2010 р.) до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Європейський газовий банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 195000,00 грн. на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» подано апеляційну скаргу, в якій просить постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 09.02.2015 р. скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що укладення договору № 349788 банківського вкладу з фізичною особою ОСОБА_3 від 18.06.2014 р. та операції із залучення (внесення або перерахування) грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору було здійснено із порушенням нормативів НБУ, та не зважаючи на заборону Національного банку України укладати в АТ «Єврогазбанк» депозитні договори, відкривати рахунки та проводити операції з ними. Вважає, що відбулося штучне створення обов'язку Фонду гарантування вкладів щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд здійснюватиме за рахунок державних коштів.

Апеляційну скаргу також подано ОСОБА_3, в якій вона просить змінити постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 09.02.2015 р. з підстав, викладених в апеляційні скарзі.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2015 р. відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду (головуючий суддя - Оксененко О.М., судді: Ісаєнко Ю.А., Федотов І.В.).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Р.А. про визнання незаконним та скасування наказу № 178/1 від 22.12.2014 р.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2018 р. справу № 826/151/15 прийнято до провадження Шостого апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя - Кузьмишина О.М., судді: Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2019 р. провадження у справі поновлено (головуючий суддя - Кузьмишина О.М., судді: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.), призначено судовий розгляд справи.

Згідно із розпорядженням керівника апарату Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2019 р. № 267 відбулась зміна члена постійної колегії суддів - Костюк Л.О. на резервного члена судової колегії - Сорочка Є.О.

Представником позивача заявлено клопотання вх. № 1313 від 14.01.2019 р. про заміну сторони провадження, а саме: з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича на ОСОБА_8 у зв'язку із зміною, яка відбулась на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1136 від 19.04.2018 р.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов висновку про наявність підстав для допущення процесуального правонаступництва та заміни відповідача у справі.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи та апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Савельєвої А.М. та ОСОБА_3, колегія суддів приходить до висновку про їх часткову обґрунтованість та наявність підстав для часткового задоволення, виходячи із наступного.

ОСОБА_3 є вкладником ПАТ «Європейський газовий банк» (далі - Банк), що підтверджується договором банківського вкладу № 349788 від 18 червня 2014 року та квитанцією на внесення коштів від 18 червня 2014 року по договору на суму 195 000,00 грн. (далі - Вклад).

Постановою Правління Національного банку України від 16 липня 2014 року № 424 ПАТ «Європейський газовий банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 липня 2014 року № 57 розпочато процедуру виведення ПАТ «Європейський газовий банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 17 липня 2014 року по 17 жовтня 2014 року, призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Європейський газовий банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ковальова В.М.

13 жовтня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 111 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Європейський газовий банк», відповідно до якого продовжено строки повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Європейський газовий банк» на один місяць до 17 листопада 2014 року.

Постановою Правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року № 121 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» відкликано банківську ліцензію ПАТ «Європейський газовий банк», розпочато процедуру ліквідації банку строком на один рік з 18 листопада 2014 року по 17 листопада 2015 року. Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ковальова В.М..

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2014 року № 150 «Про призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк»» призначено з 19 грудня 2014 року Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» провідного юрисконсульта відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Оберемка Романа Анатолійовича.

Звернувшись 06.11.2014 р. до ПАТ «Банк «Київська Русь» (банку-агента), позивачу було усно повідомлено про відсутність його в Загальному реєстрі вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування вкладів.

06.11.2014 р. позивач звернувся із запитом до Уповноваженої особи ПАТ «Єврогазбанк» про надання письмової інформації про причини відсутності позивача в переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом № 21-036-14012/14 від 27.11.2014 р. відповідач 1 надав відповідь на запит позивача, в якому вказав про те, що проводиться перевірка правових підстав розміщення зазначеного вкладу з урахуванням обмежень в діяльності банку, встановлених НБУ під час віднесення АТ «Єврогазбанк» до категорії проблемних.

Позивач, вважаючи таку відповідь протиправною, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами не надано суду доказів нікчемності укладеного між позивачем та банком правочину в силу положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, проте вважає, що судом обрано невірний спосіб захисту порушеного права позивача.

У спірних правовідносинах колегія суддів враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 38 указаного Закону № 4452-VI, викладені у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (стаття 1).

Згідно частини 1 статті 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладником в розумінні пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Згідно з аналізованими положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI, Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають здійснити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38; прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

За змістом вищенаведених норм Закону № 4452-VI, право перевірки правочинів на предмет перевірки виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Також, згідно частини 3 статті 36 Закону № 4452-VI є нікчемними правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38, а також у частині 3 статті 36 Закону № 4452-VI.

Відповідно до пунктів частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Відповідно до частин 1-3 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в статті 228 Цивільного кодексу України, за змістом частини першої якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом проведення перевірки правочинів (договорів банківських вкладів, що були укладені, зокрема, 18.06.2014 р. на Трускавецькому відділенні №1 АТ «Єврогазбанк») на предмет їх нікчемності, Уповноваженою особою ФГВФО було видано наказ № 178/1 від 22.2014 р., яким було визнано нікчемними всі правочини (транзакції та операції, договори) згідно переліку, що додається до цього наказу.

Відповідно до Витягу з переліку правочинів, що додається до Наказу № 178/1, договір № 349788 від 18.06.2014 р. банківського вкладу з фізичною особою ОСОБА_3 визнано нікчемним з підстав, передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452, оскільки правочин укладений позивачем вчинений з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд гарантування здійснюватиме за рахунок державних коштів, спрямований на заволодіння державними коштами, а відтак порушує публічний порядок.

Проте, в матеріалах справи відсутні та відповідачем 1 не надані докази того, що укладення вищевказаного договору та внесення коштів на рахунок містить ознаки правочину умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, такі підстави, як "вчинення правочинів з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд гарантування здійснюватиме за рахунок державних коштів", чи "правочини мають на меті збільшення гарантованої суми, що відшкодовується вкладникам Фондом гарантування вкладів фізичних осіб", "дроблення коштів вкладника" не відносяться до переліку підстав, за якими договір вкладу позивача можна вважати нікчемним.

Крім того, відповідачем 1 не зазначено конкретної підстави нікчемності правочину, що передбачені у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не наведено підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу з фізичною особою від 18.06.2014 р. № 349788, укладеного між позивачем та ПАТ «Європейський газовий банк», не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Отже, в силу положень частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом, натомість відповідного судового рішення про визнання недійсним договору банківського вкладу з фізичною особою від 18.06.2014 р. № 349788 та застосування правових наслідків недійсності матеріали справи не містять, а тому відповідачем 1 не доведено наявність правових підстав для прийняття наказу № 178/1 від 18.06.2014 р. відносно позивача.

Крім того, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок в банку позивачем надано квитанцію від 18.06.2014 р. № 82617 про залучення коштів по договору банківського вкладу № 349788 від 18.06.2014 р. в розмірі 195 000,00 грн., натомість відповідачами належних та допустимих доказів, що зазначені кошти позивачем фактично не вносились, суду не надано.

Разом з тим, п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» застосовується коли банк став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим внаслідок взяття банком на себе зобов'язань до дня визнання банку неплатоспроможним, проте Уповноваженою особою Фонду не доведено наявність причинно-наслідкового зв'язку, що обов'язки, взяті на себе банком шляхом укладення договору банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р., мали наслідком його неплатоспроможність або призвели до повної або часткової неможливості виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторами.

При цьому, умовою застосування п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» при встановлені нікчемності правочину є мета надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством. Одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200000 грн. прямо встановлена законами України, а тому посилання на вказану норму закону не є належною підставою для визнання правочину, укладеного між позивачем та ПАТ «Європейський газовий банк», нікчемним.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що зафіксований у наказі Уповноваженої особи Фонду № 178/1 від 18.06.2014 р. висновок про нікчемність укладеного з позивачем правочину є таким, що ґрунтується на припущеннях та ймовірності, а тому є необґрунтованим і безпідставним, відповідачем не наведені конкретні підстави для визнання договору банківського вкладу позивача нікчемним, не вказано і на ознаки фіктивності такого правочину у відповідності до законодавства, а також щодо фактів, які б дали підстави для таких висновків.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону № 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Окрім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у цій же постанові, при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України, оскільки не створює жодних обов'язків для Позивача та безпосередньо не порушує прав позивача.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що у момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції АТ «Єврогазбанк» щодо зарахування суми коштів на вкладний (розрахунковий, депозитний) рахунок, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував у чому така перевага полягала.

При виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15. Верховним Судом також постановами від 10 травня 2018 році у справі № 826/20429/14, від 21 червня 2018 року у справі № 802/4016 та від 21 червня 2018 року у справі № 821/3601/15-а відмовлено у задоволенні заяви Уповноваженої особи ФГВФО про перегляд рішень суду касаційної інстанції 2016 та 2017 року, якими було задоволено позови фізичних осіб у відносинах, що є аналогічними до відносин у справі № 804/6992/15.

Як наслідок, варто зауважити, що положення статті 228 ЦК України щодо нікчемності правочину не можуть бути застосовані Фондом чи уповноваженою особою при здійснення власних функцій щодо виявлення та віднесення правочину до нікчемних у порядку статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, суд виходить з того, що Фонд або його уповноважена особа, за загальним правилом, не може посилатися на неправомірні або оспорюванні дій працівників банку під час оформлення договірних відносин з клієнтами та виконання такими працівниками умов цих договорів для обґрунтування наявності підстав для застосування положень частини третьої статті 38 Закону 4452-VI.

Такі неправомірні або оспорюванні дії повинні доводитися в порядку, зокрема, кримінального провадження, рішення в якому відповідно до статті 78 КАСУ є обов'язковими для адміністративних судів.

Колегія судів також враховує, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб'єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов'язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які перебувають на рахунку у банку (вкладному, поточному), режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058, 1066 ЦК України та статей 8, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові від 03 липня 2015 року № 13.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонд.

Колегія суддів виходить також з того, що виплативши вкладнику кошти, Фонд на таку ж саме суму стає кредитором банку третьої черги (пункт 3 частини першої статті 52 Закону № 4452-VI). Відтак, твердження скаржника про те, що даний правочин спрямований на заволодіння державними коштами, є безпідставним, враховуючи також і те, що загальний обсяг зобов'язань банку не змінився.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов'язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв'язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, № 68385/10 та № 71378/10).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що право позивача може бути захищене шляхом визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_3.

Положення п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону № 4452-VI передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Тому, колегія суддів вважає, що належним способом захисту права позивача є зобов'язання Уповноваженої особи включити інформацію про ОСОБА_3 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не включення до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відомостей про ОСОБА_3 щодо відшкодування коштів за вкладами AT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною мені сумою в розмірі 195 000,00 грн., на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р., зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити в Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 щодо відшкодування коштів за вкладами AT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 195 000,00 грн., на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р.; зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердити Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який повинен містити відомості про ОСОБА_3 щодо відшкодування коштів за вкладами AT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 195 000,00 грн. на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р.; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити дії, щодо виплати грошових коштів у розмірі, визначеному частиною 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що розміщені за договорами банківського рахунку у ПАТ «Європейський газовий Банк» на користь ОСОБА_3, оскільки Фонд затверджує Загальний реєстр виключно на підставі переліку вкладників, складеного та наданого Уповноваженою особою.

Таким чином, оскільки позивача не було включено Уповноваженою особою до Переліку вкладників, відповідно Фонд гарантування вкладів не мав правових підстав здійснювати відповідні процедури по включенню його до Загального реєстру.

Таким чином, у Фонду гарантування вкладів не настав обов'язок перед позивачем, а відтак задоволення позовних вимог до Фонду колегія суддів вважає передчасними.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 р. у справі № 826/151/15 та ухвалення нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Савельєвої Анни Миколаївни та ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Савельєвої Анни Миколаївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Савельєвої Анни Миколаївни щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині невключення ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1).

Зобов'язати Уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Савельєву Анну Миколаївну включити інформацію про ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначення сум, що підлягають відшкодуванню, згідно із договором банківського вкладу з фізичною особою № 349788 від 18.06.2014 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.М.Кузьмишина

Судді: Є.О. Сорочко

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 15.03.2019 р.