Справа № 160/8558/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2019 року Справа № 160/8558/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового засідання Бутенко П.В.,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача -1 - Никитенко Є.В.,
представник відповідача -2 - не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позову позивач посилався на протиправність оскаржених рішень, якими податковим органом йому протиправно нараховані грошові зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб без отримання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. При цьому вказав, що на такій земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке перебуває у власності іншої особи, а тому вважає, що відповідачем обрахунок податку повинен був здійснюватися пропорційно тій частині, що знаходиться у фактичному користуванні. З підстав викладеного зазначає, що земельний податок розрахований податковим органом невірно, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а оскаржені рішення - скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано строк для усунення її недоліків.
У зв'язку з усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких останній у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що оскаржені рішення прийняті ним у відповідності до вимог податкового законодавства України.
У судовому засіданні позивач, його представник та представник відповідача підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
У судове засідання представник відповідача-2 не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом також встановлено, що 18.11.2004 року між Дніпропетровською міською радою та позивачем (орендар) був укладений договір оренди, зареєстрований у реєстрі за №5307, у порядку та на умовах якого орендодавець на підставі рішення міськради від 22.09.2004 за № 179/20 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Об'єктом оренди відповідно до вказаного договору є земельна ділянка загальною площею 0,3378 га, площа частки за яку справляється орендна плата становить 50% або 0,1689, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5.
Крім того, 18.11.2004 року між Дніпропетровською міською радою та позивачем (орендар) був укладений договір оренди, зареєстрований у реєстрі за №5306, у порядку та на умовах якого орендодавець на підставі рішення міськради від 22.09.2004 за № 179/20 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Об'єктом оренди відповідно до вказаного договору є земельна ділянка загальною площею 0,0918, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_6.
У зв'язку з несплатою позивачем податкових зобов'язань по орендній платі з фізичних осіб, податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення, зокрема:
Не погодившись із такими рішеннями, позивач оскаржив їх до суду, правомірність прийняття яких і є предметом розгляду у цій справі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.
У розумінні підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).
Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України. При цьому до 01.01.2015 та з 01.01.2015 порядок визначення розміру орендної плати визначався по-різному.
За змістом пунктів 288.2 та 288.3 статті 288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Відповідно до пункту 286.5 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Пунктами 285.1 та 285.2 ст.285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.
Відповідно до пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування [земельним податком] є:
- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
У силу вимог пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Згідно з пунктом 289.2 статті 289 Податкового кодексу України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = [І - 10] : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 110 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 110.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.
Пунктом 289.3 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель
Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII та Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII пункт 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, який визначає розмір орендної плати, викладено у новій редакції.
Відповідно до пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (тут і далі - у редакції, чинній з 01.01.2015, з урахуванням змін, внесених законами від 27.03.2014 № 1166-VII та від 28.12.2014 № 71-VIII ) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу
- не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;
- не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
У силу вимог пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Згідно з пунктом 289.2 статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з пунктом 289.3 статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Системний аналіз наведених вимог чинного законодавства дає суду підстави зробити такі висновки.
Користування землею в Україні є платним. Суб'єкти господарювання - юридичні особи, які отримали в оренду від органів місцевого самоврядування земельні ділянки, що є комунальною власністю відповідної територіальної громади, є платниками плати за землю у формі орендної плати.
Розмір орендної плати визначається у договорі оренди. При цьому, виходячи із пріоритетності норм Податкового кодексу України у питаннях, що стосуються справляння податків, зборів та інших обов'язкових платежів, визначений у договорі оренди розмір орендної плати на відповідний рік у будь-якому разі не може бути меншим 3 (0,1 у 2014 році) відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки, збільшеної на величину коефіцієнта індексації.
Легальне визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки міститься у Законі України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 від № 1378-IV, відповідно до статті 1 якого нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
Частиною 5 статті 5 вказаного Закону визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».
Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Частиною 1 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Отже, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що розташована в межах населеного пункту, визначається землевпорядними організаціями на підставі технічної документації та затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.
Числове значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки для цілей визначення орендної плати зазначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Проте, судом вказані посилання до уваги не приймаються, оскільки матеріали справи містять відповідні докази розрахунку орендної плати за землю за 2013-2015 роки, якими керувався податковий орган при обрахунку грошових зобов'язань з орендної плати, а оформлення таких документів не у формі витягу, на переконання суду не можуться бути підставою для скасування оскаржених рішень та звільнення позивача від обов'язку щодо сплати грошових зобов'язань за користування землею, оскільки відображають з нормати грошової оцінки земель. На переконання суд, зміст превілює над формою.
Слід також зазначити, що на момент прийняття оскаржених рішень, користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 був позивач (лист Держгеокадастру від 28.04.2016 року № 8-411-02-1542/2-16 про нормативну грошову оцінку земельних ділянок), строк дії договорів укладених з міськрадою не сплинув, акти приймання-передачі зазначеної земельної ділянки при поверненні, як визначено умовами п.7.8, п.14.3 договорів, не складались.
Щодо посилань позивача, що відповідачем обрахунок сум орендної плати здійснено не пропорційно, з огляду на те, що на його земельній ділянці знаходиться нерухоме майно іншої особи, судом до уваги також не приймається, оскільки податковим органом обрахунок такого податку здійснювався відповідно до відомостей, що містилися у договорах оренди землі, укладених з міською радою, які на момент прийняття відповідачем оскаржених рішень були чинними та будь-яких змін до них не вносилося.
Згідно з пл. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
Згідно з п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Згідно з п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до п. 287.4 ст. 287 Податкового кодексу України зазначено, що податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за ново відведені земельні ділянки сплачується власником та землекористувачем земельних ділянок за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового(звітного) місяця.
Відповідно до п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України зазначено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках» передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Позивач будь-яких правових обґрунтувань з приводу прийняття відповідачем вищевказаних рішень не навів, доказів того, що податкові зобов'язання, визначені у акті камеральної перевірки, стосовно яких позивачем затримано суму сплати, сплачені ним у строки, що передбачені законодавства України, не надав.
Щодо посилань позивача на направлення оскаржених рішень не за адресою, яку він указував у поданих податкових деклараціях суд зазначає про таке.
Відповідно до п.45.1 ст.45 Податкового кодексу України зазначено, що платник податків - фізична особа зобов'язана визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.
Відповідно до п.70.1 ст.70 Податкового кодексу України зазначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).
Згідно п 70.7 ст.70 Податкового кодексу України встановлено, що фізичні особи - платники податків зобов'язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно п 70.8 ст.70 Податкового кодексу України встановлено, що проведення державної реєстрації фізичної особи - платника податків у Державному реєстрі та внесення змін до даних, які містяться у Державному реєстрі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, інформує територіальний орган.
Відповідно до п.п.70.15.1 п.70.15 ст.70 Податкового кодексу України зазначено, що відомості з Державного реєстру використовуються контролюючими органами виключно для здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства України.
Згідно п.1 розділу IV наказу від 10.12.2013 №779 зазначено, що Державний реєстр створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов'язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податком кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України з метою створення умов для здійснення контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, зборів, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи. Державний реєстр фізичних осіб - платників податків формується на основі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.
Відповідно до п.1 розділу VI вищевказаного наказу встановлено, то фізична особа зобов'язана подати відповідному контролюючому органу Облікову картку/Повідомлені для реєстрації у Державному реєстрі відповідно до порядку, встановленого цим Положенням. Фізичні особи зобов'язані надавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки/Повідомлення, протягом місяця з дня виникнення таких змін у порядку, визначеному цим Положенням.
Згідно п.1 розділу IX наказу від 10.12.2013 №779 зазначено, що фізичні особи - платники податків зобов'язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 11) або за формою № 5ДРП (додаток 12) відповідно.
Тобто, ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, який створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов'язані сплачувати податки та збори, є обов'язком податкового органу. При цьому, визначення податкової адреси та внесення змін даних, які вносяться до їх облікової картки вже є обов'язком платника податків - фізичної особи, які він реалізує шляхом подання відповідної заяви або повідомлення до контролюючого орану за місцем обліку.
За таких обставин, посилання позивача про повідомлення податкового органу про зміну податкової адреси шляхом її зазначення у декларації є безпідставними та такими, що не відповідають законодавчо визначеній процедурі. Більш того, саме по собі порушення процедури направлення податкових повідомлень-рішень, на переконання суду не є самостійною підставою для їх скасування.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 28.02.2019 року.

Суддя Л.Є. Букіна