Справа № 361/4236/17
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/4236/17 Головуючий у 1-й інстанції: Дутчак І.М.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Броварської міської ради Київської області про визнання дій протиправними та скасування рішень суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області в частині прийняття нею рішення від 22.06.2017 № 600-30-07 «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою», зокрема, пунктів 2, 3, 4, 5 і 6, якими ОСОБА_2 повторно було відмовлено у задоволенні його клопотань від 06.01.2016 № 9-5-Л-11/у; від 27.05.2015 № 9-5-Л-693/у; від 18.05.2016 № 9-5-Л-1186; від 10.08.2016 № 9-5-Л-1035/у та від 27.07.2016 № 9-5-Л-1035/1/у про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах міста Бровари, у зв'язку тим, що подані ним клопотання не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме: не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки;

- скасувати пункти 2, 3, 4, 5 і 6 рішення Броварської міської ради Київської області від 22.06.2017 № 600-30-07 щодо відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки;

- зобов'язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати позивачу середню вартість земельної ділянки в місті Бровари Київської області в розмірі 1 200 000 грн. та стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 1 200 000 грн., що надасть йому можливість купити земельну ділянку;

- зобов'язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати позивачу матеріальні збитки в розмірі 1 500 000 грн. та стягнути цю суму матеріальних збитків на його користь, а також сплатити окремо всі витрати позивача на ліки та обстеження;

- зобов'язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 1 500 000 грн. та стягнути цю суму моральної шкоди з відповідача на його користь.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.10.2018 позов задоволено частково: зобов'язано Броварську міську раду Київської області розглянути на черговій сесії міської ради питання щодо грошової компенсації ОСОБА_2 вартості неотриманої ним земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач являється інвалідом війни ІІ групи безстроково, яку йому встановлено 26.03.2007. З 16.09.1983 йому встановлено ІІІ групу інвалідності, інвалідність пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Також, він є постраждалим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3), відселений із зони безумовного (обов'язкового) та гарантованого відселення у 1990 році, тому він має право на пільги, переваги та компенсації, встановлені законодавством СРСР та Законами України, зокрема, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, Міждержавною угодою про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, ратифікованою Україною 26.04.1996.

27.05.2015, 06.01.2016, 18.05.2016, 27.07.2016 та 10.08.2016 позивач звертався до Броварської міської ради Київської області з проханням відведення йому земельної ділянки у м. Бровари для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішеннями чергових сесій Броварської міської ради Київської області йому було відмовлено у відведенні земельної ділянки, у зв'язку з чим він звернувся до суду.

Постановою Броварського міськрайонного суду від 12.01.2017, яке набрало законної сили, позов було задоволено частково, судом встановлено, що подані ним заяви відповідачем розглядалися не з тих підстав. Броварську міську раду Київської області судом зобов'язано повторно розглянути його заяви відповідно до підстав його звернень.

22.06.2017 на виконання рішення суду Броварська міська рада Київської області повторно розглянула зазначені вище його клопотання та повторно рішенням № 600-30-07 (пункти 2, 3, 4, 5 і 6) відмовила йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з тих підстав, що до клопотань ним не додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки.

З даною підставою відмови у відведенні йому земельної ділянки позивач не згоден, вважає, що повторна відмова не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його права на отримання земельної ділянки на пільгових умовах та в передбачений законодавством термін протягом року, оскільки закони України, відповідно до яких він звертався до відповідача із клопотаннями, не передбачають подання графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, а тому вказані вище пункти рішення є протиправними. При цьому, враховуючи повторну відмову у наданні йому як пільговику земельної ділянки, ОСОБА_2 вважає, що належним способом захисту його прав буде стягнення з відповідача Броварської міської ради Київської області вартості належної йому, передбаченої законодавством земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що дасть йому можливість купити земельну ділянку для індивідуального будівництва. Крім того, Броварська міська рада Київської області повинна відшкодувати йому завдану майнову шкоду, що полягає у подорожчанні на даний час будівельних матеріалів і робіт, компенсації витрат на лікування та обстеження через невиліковне захворювання (цукровий діабет), яке виявлено вперше у серпні 2018 року, а також моральну шкоду завдану йому неправомірними діями і рішеннями відповідача, що полягає у приниженні його честі та гідності, не наданні на пільгових умовах земельної ділянки, погіршення стану здоров'я.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що прийняте 22.06.2017 Броварською міською радою рішення № 600-30-07, зокрема його пункти 2, 3, 4, 5 і 6, якими повторно відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_2 від 27.05.2015, 06.01.2016, 18.05.2016, 27.06.2016 та 10.07.2016 щодо відведення у місті Бровари Київської області земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у зв'язку з тим, що подані клопотання не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки до клопотань не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, прийняті відповідачем відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України, ґрунтуються на вимогах чинного земельного законодавства та є правомірними. Підстав для скасування оскаржуваних позивачем пунктів вказаного рішення судом не вбачається, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Також, суд першої інстанції оцінивши досліджені докази в їх сукупності, та враховуючи, що пункти 2, 3, 4, 5 та 6 рішення Броварської міської ради Київської області від 22.06.2017 № 600-30-07 судом протиправними не визнані, вимоги ОСОБА_2 про стягнення з Броварської міської ради Київської області завданої йому майнової шкоди в розмірі 1 500 000, 00 грн. і моральної шкоди у тому ж розмірі задоволенню не підлягають, щодо вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання Броварської міської ради Київської області відшкодувати йому середню вартість земельної ділянки в м. Бровари в розмірі 1 200 000, 00 грн. та стягнути на користь ОСОБА_2 з Броварської міської ради Київської області грошову суму у вказаному розмірі, що надасть позивачу можливість придбати земельну ділянку для індивідуального будівництва, що до цього суд зазначив, що дані вимоги задоволенню теж не підлягають, оскільки на законодавчому рівні порядок відшкодування фізичній особі вартості не отриманої земельної ділянки не передбачений. При цьому, суд першої інстанції з метою захисту прав позивача порахував за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Броварську міську раду Київської області розглянути на черговій сесії міської ради питання щодо грошової компенсації ОСОБА_2 вартості неотриманої ним земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було вжито жодних заходів щодо захисту порушених прав позивача, на отримання земельних ділянок у власність, не було встановлено, чи правомірно позивача позбавили можливості набути у власність земельні ділянки та не забезпечено судом права позивача на пільгове відведення земельної ділянки відповідачем.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області в частині прийняття нею рішення від 22.06.2017 № 600-30-07 «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою», зокрема, пунктів 2, 3, 4, 5 і 6, якими ОСОБА_2, повторно було відмовлено у задоволенні його клопотань від 06.01.2016 № 9-5-Л-11/у; від 27.05.2015 № 9-5-Л-693/у; від 18.05.2016 № 9-5-Л-1186; від 10.08.2016 № 9-5-Л-1035/у та від 27.07.2016 № 9-5-Л-1035/1/у про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах міста Бровари, у зв'язку тим, що подані ним клопотання не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме: не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та скасування пунктів 2, 3, 4, 5 і 6 рішення Броварської міської ради Київської області від 22.06.2017 № 600-30-07 щодо відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 Земельного кодексу України ).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Водночас, згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.

Як вбачається з матеріалів справи 27.05.2015, 06.01.2016, 18.05.2016, 27.07.2016 та 10.08.2016 позивач звертався до Броварської міської ради Київської області з проханням відведення йому земельної ділянки у м. Бровари для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивачем не додано до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою копію графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування, що не відповідає вимогам ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не було надано усіх документів які передбачені ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, то рішення від 22.06.2017 № 600-30-07 «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» є правомірним та не підлягає скасуванню.

Доводи апелянта про те, що дії Броварської міської ради є протиправними, оскільки відповідач розглянув його заяви та відмовив у їх задоволенні з посиланнями на ст. 118 ЗК України, змінивши підстави звернення та не застосувавши закони, що на його думку мають більшу юридичну силу ніж Земельний кодекс України та надають йому пільги на відведення земельної ділянки у власність, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки Закони України, на які посилається позивач ОСОБА_2, як на підставу відведення йому земельної ділянки, є спеціальними законами, що визначають статус, права, гарантії, пільги для певних категорій громадян, у тому числі пільги щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва. При цьому, ці Закони не встановлюють та не регламентують порядок реалізації даного права, не визначають конкретного порядку передачі земельної ділянки у власність пільговим категоріям осіб.

Доводи апелянта про те, що відповідач протиправно передав у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої у власність було надано раніше ОСОБА_2, не беруться колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.

Виходячи з приписів ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку. Фізичні особи мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку. У зв'язку з цим відсутні підстави вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, дії Броварської міської ради Київської області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою декільком особам щодо однієї і тієї ж земельної ділянки по АДРЕСА_1 вимогам земельного законодавства не суперечать, оскільки вони мають рівне право на виготовлення проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 463/3375/15-а.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рішенню Броварської міської ради від 21.06.2018 № 972-41-07, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,10 га, з них 0,0215 га - землі обмеженого використання - охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, не може надаватись оцінка, оскільки дане рішення Броварської міської ради не є предметом розгляду даної справи.

Враховуючи вищевикладене та те, що з наданого позивачем аудіо запису, вбачається, що на особистому прийомі 05.09.2018 міський голова міста Бровари Сапожко І.В. не заперечував проти відшкодування позивачу ОСОБА_2 вартості середньої ціни земельної ділянки у місті Бровари, за умови прийняття відповідного рішення сесією міської ради, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з метою захисту прав та законних інтересів, вірно вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав Броварську міську раду Київської області розглянути на черговій сесії міської ради питання щодо грошової компенсації ОСОБА_2 вартості неотриманої ним земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Броварської міської ради Київської області відшкодувати позивачу середню вартість земельної ділянки в місті Бровари Київської області в розмірі 1 200 000, грн. та стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми в розмірі 1 200 000, 00 грн., що надасть позивачу можливість купити земельну ділянку, колегія суддів зазначає, що вона не підлягає задоволенню та не може бути розглянута судом, оскільки порядок відшкодування фізичній особі вартості неотриманої земельної ділянки законодавством не передбачений.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Броварської міської ради Київської області відшкодувати позивачу матеріальні збитки в розмірі 1 500 000, 00 грн., стягнення вказаної суми матеріальних збитків на його користь та сплати окремо всіх витрат позивача на ліки та обстеження, зобов'язання Броварської міської ради Київської області відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 1 500 000, 00 грн. та стягнення вказаної суми моральної шкоди з відповідача на його користь, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачем не доведено ані факту спричинення моральної шкоди, ані вини та протиправності дій відповідача, ані причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди, а також не надано жодних доказів завдання позивачу фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи (виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації тощо), а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 18.03.2019.