Справа № 157/1567/18
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Антонюк О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2057/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 23 січня 2019 року у справі № 157/1567/18 за адміністративним позовом Камінь-Каширського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В :

22.11.2018р. позивач Камінь-Каширське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області звернувся в суд із позовом до Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови від 09.11.2018р. ВП № 57205399 про стягнення виконавчого збору.

Рішенням Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 23.01.2019р. позов задоволено частково. Суд визнав протиправною та скасував постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 14892 грн від 09.11.2018р., яка винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Трофимюком П.В. по виконавчому провадженню № 57205399. В решті вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 23.01.2019р. скасувати та прийняти нове, яким відмовити в позові.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

13.09.2018р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Трофимюком П.В. винесено постанову ВП № 57205399 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-а3493/11. (а.с. 10).

Даною постановою ВП № 57205399 про відкриття виконавчого провадження зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, та постановлено стягнути з боржника виконавчий збір 14 892 грн.

09.11.2018р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області винесено постанову ВП № 57205399 про стягнення з боржника Камінь-Каширського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області виконавчого збору у розмірі 14 892 грн.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із змісту ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» видно, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно ч.5, 6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Отже, вказані обставини дають підстави дійти висновку, що зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору є обов'язком державного виконавця.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2018 р. за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 14 892 грн., встановленому ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

ч.1, 2, 3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір зокрема не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч.2 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження»).

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (далі - Інструкція №512/5), визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

п.3.7.4. п.3.7 Інструкції № 512/5 визначає, що у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 ч.1 ст.49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

Аналіз вказаних положення дає підстави дійти висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, а тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Як видно із матеріалів справи, на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду Камінь-Каширського районного суду Волинської області за яким видано 09.08.2017 р. виконавчий лист № 2а-3493/11 в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

При цьому, стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов'язком державного виконавця, про що було зазначено державним виконавцем в постанові ВП № 57205399 про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає зазначити, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, оскільки виконавчий лист у справі № 2-а-3493/11 носить зобов'язальний характер. Вказаний виконавчий лист передбачає одноразовий характер виконання шляхом прийняття, реєстрації, розрахункового листа та подачі органам Державного казначейства відповідних платіжних документів, а не стягнення періодичних платежів.

Таким чином, в даному випадку, виконання виконавчого листа не відбувається у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» як вважає позивач, а тому п.3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути застосований.

З огляду на вказане, враховуючи те, що у встановлений законом строк для добровільного виконання рішення, доказів надання державному виконавцю даних про повне виконання рішення суду позивачем не надано, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто виконавчий збір.

Висновки апеляційного суду узгоджується із позицією яка викладена в постанові Верховного Суду від 20.09.2019р. у справі 712/5014/17.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що постанова про стягнення виконавчого збору під час завершення виконавчого провадження або після завершення виконавчого провадження (при її виділенні в окреме провадження) може виноситись лише у тому випадку, якщо така постанова не була винесена у провадженні до цього.

Як видно із матеріалів справи, повернення виконавчого документа стягувачу згідно постанови від 21.12.2018р. про закінчення ВП №57205399, не пов'язана з винесеною раніше від 09.11.2018р. постановою про стягнення виконавчого збору.

При цьому, на дату винесення постанови про стягнення виконавчого збору 09.11.2018р. не були відомі підстави завершення даного виконавчого провадження у майбутньому.

Таким чином, постанова від 21.12.2018р. про повернення виконавчого документа стягувачу №57205399 процесуально окрема, а тому не може впливати для визначення законності постанови про стягнення виконавчого збору, яка винесена раніше.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував вказаних положень та норм закону, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. В даному випадку державний виконавець отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили діяв на підставі повноважень та у спосіб передбачений законом та Конституцією України. Тому вимога позивача про визнання протиправною та скасування постанови від 09.11.2018р. ВП № 57205399 про стягнення виконавчого збору є безпідставною, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою відмовити в позові.

Керуючись ст.ст.243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити.

Рішення Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 23 січня 2019 року у справі № 157/1567/18 - скасувати.

В позові Камінь-Каширського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.С. Затолочний

Суддя З.М. Матковська

Постанова складена в повному обсязі 15.03.2019р.