Справа № 804/2784/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року

Київ

справа №804/2784/15

касаційне провадження №К/9901/9121/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 (суддя Кононенко О.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 (головуючий суддя - Лукманова О.М., судді: Божко Л.А., Прокопчук Т.С.) у справі № 804/2784/15 за позовом Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району м. Дніпропетровська до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району м. Дніпропетровська у лютому 2015 року звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.11.2014 №.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 04.03.2015 позов задовольнив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02.07.2015 залишив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин),

Зокрема, наголошує на безтоварності господарських операцій з придбання позивачем підрядних робіт у контрагента.

Переглядаючи оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району м. Дніпропетровська з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість при документальному підтвердженні господарських відносин при придбанні товарів (робіт, послуг) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» у липні 2014 року та подальшої їх реалізації, реальності та повноти відображення у податковому обліку, за результатами якої складено акт від 20.10.2014 №8073/04-63-22-03/05451351.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 660867грн., в тому числі: за основним платежем - в сумі 440578грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в сумі 220289грн.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість за наслідками безтоварних господарських операцій з придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» на підставі договору від 01.04.2014 №1-04П-2014 підрядних робіт з технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливу каналізації, несущих та захисних конструкцій, ліквідації аварій внутрішньо-квартирних мереж, промивка систем опалення.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган посилався на непідтвердження спірних господарських операцій на момент здійснення контрольного заходу податковими накладними від 31.05.2014 №№ 2, 3. Крім того, відповідач наголошував на наявності недоліків у представлених позивачем актах здачі-прийняття робіт з огляду на те, що вони містять лише перелік адрес житлових будівель в кількості 631 шт. без зазначення в них виду наданих послуг по технічному обслуговуванню.

Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що фактичне виконання розглядуваних господарських операцій підтверджується належним чином складеними первинними документами; придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» підрядних робіт є економічно доцільним та узгоджується з веденням господарської діяльності позивачем.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що за умови реального здійснення платником податку у межах господарської діяльності господарської операції з придбання товару (робіт, послуг), яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, дотримання ним вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість, а також оформлення таких операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст, підстави для позбавлення платника податку права на податковий кредит відсутні.

За змістом частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій) суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Реальність потребує, зокрема, з'ясування того факту, чи справді активи (підрядні роботи) отримано від указаного у первинних документах контрагента.

Так, судам необхідно було перевірити, якими силами та засобами виконувались спірні роботи, хто виступав їх конкретними виконавцями, яким чином позивач контролював фактичне виконання контрагентом передбачених договором робіт, перевіряв якість тощо.

Разом з тим, податковий орган заперечував право позивача на формування податкового кредиту у спірних операціях неможливістю встановити механізм визначення сторонами договірних відносин вартості послуг.

Суд першої інстанцій такому аргументу відповідача належної оцінки не надав, а суд апеляційної інстанції обмежився лише посиланням на показання допитаного в судовому засіданні свідка - головного інженера позивача ОСОБА_1, який підтвердив, що вартість послуг встановлювалась з урахуванням затверджених тарифів.

Утім, в оскаржених судових рішеннях не знайшло свого відображення дослідження питання, які саме тарифи використано позивачем та його задекларованим контрагентом при розрахунках, а також чи відповідають визначені у первинних документах обсяги виконаних контрагентом підрядних робіт розміру розрахунків.

Крім того, вирішуючи питання про законність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість у ситуації, що розглядається, слід враховувати, що відповідно до абзацу 2 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, в порядку наведеної норми Податкового кодексу України підставою для відповідальності платника є непідтвердження належними податковими документами (оригіналами податкових накладних) сум податку, включених до складу податкового кредиту, на момент його перевірки.

Відтак, якщо під час здійснення податковим органом контрольного заходу в платника відсутні оригінали податкових накладних, які підтверджують правомірність віднесення певних сум до податкового кредиту, то судом не може прийматись до уваги їх надання при розгляді справи в суді.

Водночас за правилами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених пунктом 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Утім, відповідні обставини щодо подання позивачем до контролюючого органу спірних податкових документів (податкових накладних від 31.05.2014 №№ 2, 3) у терміни, визначені Податковим кодексом України, судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано.

Таким чином, у даній справі висновки судів про необґрунтованість доводів відповідача щодо відсутності права у позивача на формування показників податкового обліку здійснені без належного з'ясування фактичних обставин справи.

Встановлені частиною другою статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України межі касаційного перегляду справи позбавляють суд касаційної інстанції встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 у справі № 804/2784/15 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк