Справа № 160/758/19
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
12 березня 2019 р.Справа №160/758/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., розглянувши заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови,-
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради, у якій позивач просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради №ОМС-ДН2195/639/НД/СПТД/ФС від 20.12.2018р. відносно ФОП ОСОБА_1
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2019р. прийнято і відкрито провадження по справі №160/758/19 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.
04.03.2019р. до суду надійшла від представника ФОП ОСОБА_1 заява про вжиття заходів забезпечення позову, у якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення адміністративного позову шляхом:
-зупинення дії оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради №ОМС-ДН2195/639/НД/СПТД/ФС від 20.12.2018р. до набрання судовим рішенням у справі №160/758/19 законної сили;
-зупинення виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради №ОМС-ДН2195/639/НД/СПТД/ФС від 20.12.2018р. (зупинити стягнення за нею) до набрання судовим рішенням у справі №160/758/19 законної сили.
В обґрунтування даної заяви представник позивача зазначив, що необхідність забезпечення позову обумовлена тим, що, незважаючи на власну обізнаність про факт оскарження у судовому порядку постанови про накладення штрафу, відповідачем було подано спірну постанову на виконання до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яким 01.03.2019р. в межах виконавчого провадження ВП №58446592 було накладено арешт на кошти на особових рахунках позивача. Представник заявника зауважив, що у звязку з арештом рахунків його господарська діяльність фактично паралізована й щоденно йому спричиняються збитки через неможливість розпоряджатись власними коштами та розраховуватись за зобовязаннями. Крім того, заявник вважає, що наявним примусовим виконанням оскаржувана постанова фактично вичерпає свою дію, у звязку з чим позовні вимоги в частині її скасування буде нівельовано, а відновлення порушених прав позивача буде унеможливлене з огляду на реальну небезпеку повного припинення діяльності ФОП ОСОБА_1 (збанкрутування) та/або потребуватиме значних зусиль, часу та численних витрат коштів як для субєкта мікро підприємництва.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України - заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
За положеннями ч. 1 та ч. 5 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Таким чином, розгляд вищезазначеної заяви представника ФОП ОСОБА_1 за встановленим судом порядком проведено у письмовому провадженні.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, доводи викладені у заяві позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову з наступних підстав.
Порядок розгляду питання про забезпечення адміністративного позову та способи його забезпечення врегульовані статтями 150 та 152 Кодексу адміністративного судочинства України.
При вирішенні клопотання про забезпечення позову суд керується ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Положенням п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб'єкти владних повноважень приймають рішення та діють на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тобто, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В розумінні наведених норм процесуального закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
За правилами ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, зокрема, шляхом зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта, а також шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
У відповідності до положень до постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22.12.2006р. - в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також постанови пленуму Вищого адміністративного Суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" №2 від 06.03.2008р. при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового процесу, а також відповідати змісту позовних вимог.
В межах даного судового провадження позивач оспорює правомірність винесення постанови Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради №ОМС-ДН2195/639/НД/СПТД/ФС від 20.12.2018р. щодо накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 372 300, 00 грн.
Пунктом 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013р., визначено, що не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).
Так, із поданих заявником матеріалів вбачається, що на виконанні у Соборному відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в рамках виконавчого провадження ВП №58446592 перебуває постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради №ОМС-ДН2195/639/НД/СПТД/ФС від 20.12.2018р.
При цьому, слід зауважити, що позивачем не надано докази відкриття виконавчого провадження ВП №58446592 з примусового виконання вимог постанови за №ОМС-ДН2195/639/НД/СПТД/ФС від 20.12.2018р. про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 372 300, 00 грн. уповноваженими посадовими особами Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради.
Натомість, представником позивача надано до суду копію постанови державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №58446592 від 01.03.2019р., якою постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах), а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що наразі постанова №ОМС-ДН2195/639/НД/СПТД/ФС від 20.12.2018р., правомірність якої є предметом спору за даним позовом в рамках адміністративної справи №160/758/19, передана для примусового виконання та державний виконавець вчиняє дії щодо примусового виконання зазначеної постанови.
Згідно із ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача у разі вирішення спору на його користь.
В свою чергу, вжиття судом заходів забезпечення позову не порушить прав та законних інтересів стягувача (відповідача) чи інших осіб.
Згідно із приписами статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Статтею 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.
Пунктом 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013р., установлено, що не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).
Частинами 1, 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до ч. 10 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" - у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Такий арешт знімається, якщо протягом п'яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.
Отже, законом визначено можливість зупинення виконавчих дій за рішенням суду в рамках розгляду справи, в якій оскаржується дії та/або рішення виконавчого органу.
Доказів оскарження дій та/або рішень державного виконавця у виконавчому провадженні №58446592 суду не надано.
Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України», в якому Високий Суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Таким чином, відповідно до наведених правових норм, суд дійшов висновку, що забезпечення позову шляхом зупинення дії спірної постанови про накладення штрафу є належним та достатнім засобом для забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача у випадку задоволення позову ФОП ОСОБА_1, що унеможливить здійснення органами державної виконавчої служби заходів примусового виконання рішень в силу прямої вказівки закону, а відтак об'єктивно відсутня необхідність застосування такого заходу забезпечення даного позову як зупинення виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради №ОМС-ДН2195/639/НД/СПТД/ФС від 20.12.2018р. (зупинити стягнення за нею).
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови, у звязку з чим заява представника ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову - підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 166, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, -

Заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити частково.
Забезпечити позов в адміністративній справі №160/758/19 шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради №ОМС-ДН2195/639/НД/СПТД/ФС від 20.12.2018р. - до набрання законної сили рішення суду по справі №160/758/19.
У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради №ОМС-ДН2195/639/НД/СПТД/ФС від 20.12.2018р. (зупинити стягнення за нею) до набрання судовим рішенням у справі №160/758/19 законної сили - відмовити.
Копію ухвали направити учасникам справи.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Розяснити учасникам справи, що в силу вимог частини восьмої статті 154 КАС України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 293 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3