Справа № 826/10636/16
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18 березня 2019 року № 826/10636/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 27.04.2016 №1.

Ухвалою суду від 14.07.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні 04.10.2016 продовжено розгляд справи у письмовому провадженні. На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл, протоколу автоматичного розподілу - справу передано судді Донцю В.А. Ухвалою суду від 23.03.2018 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах судової справи доказами, надано сторонам строк для подання додаткових пояснень, роз'яснено право подати клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Позов обґрунтований тим, що: позивач звільнений від сплати земельного податку, оскільки він перебуває на спрощеній системі оподаткування та використовує земельну ділянку у власній господарській діяльності; відповідачем здійснено перевірку позивача за періоди, по яким сплинув строк давності; відповідачем не надано належного розрахунку податкового зобов'язання.

Відповідач проти позову заперечив, оскільки застосування позивачем спрощеної системи оподаткування не звільняє його від виконання податкових зобов'язань.

Розглянувши заяви по суті, дослідивши письмові докази, судом встановлено.

На підставі договору дарування квартири від 07.05.2003, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., ОСОБА_1 отримав у власність квартиру АДРЕСА_2.

Згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 01.12.2004 №2174 "Про переведення жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 у нежиле" належну позивачеві квартиру було переведено у нежиле приміщення.

Право власності на це нежиле приміщення було зареєстроване за ОСОБА_1, про що свідчить Свідоцтво про право власності від 27.09.2005, видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 27.09.2005 за №1335-В.

Згідно з інформацією в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований як фізична особа-підприємець, дата державної реєстрації 31.01.2006.

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.04.2016 №1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб у розмірі 29624,13 грн.

Позивач вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до підпунктів 14.1.72 та 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, надалі - ПК України) земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Підпунктами 269.1.1-69.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України встановлено, щор платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Статтею 287 ПК України встановлено, що в разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин) (пункт 287.7); власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.8).

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина перша); якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга).

За змістом статей 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Судом встановлено, що позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 01.12.2004 №2174 "Про переведення жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 у нежиле" вказане майно переведено у нежиле приміщення, право власності на яке посвідчено за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 27.09.2005.

У пункті 269.2 статті 269 ПК України зазначено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Позивачем додано свідоцтво платника єдиного податку серії НОМЕР_2, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012, сплачує єдиний податок за ставкою 5%.

Згідно з підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

За змістом наведеної норми, спрощена система оподаткування не звільняє фізичну особу-підприємця, який перебуває на спрощеній системі оподаткування від виконання податкових зобов'язань зі сплати земельного податку. Умовами звільнення від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку) за зазначеною нормою є, не лише перебування на спрощеній системі оподаткування фізичної особи-підприємця, а використання таким суб'єктом господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, для проведення господарської діяльності.

Як убачається із змісту свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2, одним із основних видів господарської діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна , що відповідає КВЕДу - 68.20.

Згідно з договором оренди приміщення від 01.01.2016 №1/2016, укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС", вказане приміщення було передано в оренду, до 31.12.2016, про що складено акт прийому-передачі приміщення від 01.01.2016 р.

Надання та отримання таких послуг підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.04.2016 №ОУ-0000002, №ОУ-0000003, №ОУ-0000004 та від 31.05.2016 №ОУ-0000004.

Отже, позивач як платник єдиного податку третьої групи провадив господарську діяльність - використовував власні нежитлові приміщення шляхом надання в оренду й експлуатацію за адресою реєстрації нерухомого майна у 2016 році.

Водночас, за змістом підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України не передбачено звільнення від сплати земельного податку за умови, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість.

Відповідна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.02.2019 справа №826/9948/16. Суд зазначив, що правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку. Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.11.2015 справа №21-2352а15, Верховним Судом у постановах від 13.06.2018 №826/14615/16, від 19.06.2018 №814/3427/13-а, від 26.06.2018 справа №826/10930/13-а.

Позивач у позові вказав, що відповідачем не надано розрахунку визначеного контролюючим органом податкового зобов'язання з земельного податку, не зазначено періоду, за який нараховано податок.

У письмових запереченнях відповідача не вказано причин ненадання розрахунку, відсутній такий розрахунок і в цих поясненнях, також відповідачем жодним чином не обґрунтовано, за який період нараховано податкове зобов'язання та що слугувало підставою такого нарахування. Причин ненадання доказів не вказано, клопотань не заявлено.

Ухвалою суду витребовувались всі матеріали, які були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішення, ухвалою суду від 23.03.2018 судом пропонувалось надати додаткові пояснення та докази.

Як уже зазначалось, базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації.

Згідно з пунктом 271.2 статті 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Зокрема, за приписами статей 15, 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VI до Державного земельного кадастру включаються цілий ряд відомостей про земельні ділянки, зокрема: кадастровий номер; місце розташування; площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; нормативна грошова оцінка, а також інформацію про її власників (користувачів), зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такі відомості внесені до Державного земельного кадастру є офіційними.

Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 274.1 статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до пункту 286.5 статті 285 ПК нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Зі змісту наведених правових норм можна дійти висновку, що нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних державного земельного кадастру та з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.

Статтями 1, 18 Закону України "Про оцінку земель" від 11.12.03 №1378-IV установлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, проводиться незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій". За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація.

Відповідно до статей 15, 20, 23 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Виготовлена технічна документація нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до пункту 1 "Положення про зазначений орган", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15.

Згідно з пунктом 21 "Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів" затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213 (з наступними змінами та доповненнями) дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Отже, належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або в силу норми статті 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр", - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату. При цьому, безпосередньо контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно (в тому числі окремих її складових).

Проте, відповідачем як суб'єктом владних повноважень взагалі не виконано передбаченого процесуальним законом обов'язку доказування правомірності рішення, не надано детального, розгорнутого, викладеного у хронологічній послідовності розрахунку податкового зобов'язання, що зазначене в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, не надано даних державного земельного кадастру і матеріалів нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що розташована під приміщеннями, що перебувають у власності позивача, не надано пояснень та не спростовано доводів позивача про недотримання строків давності. Оскільки відповідачем клопотань заявлено не було, судом відповідні докази не витребовувались. При цьому судом враховано, що позивач є власником нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, відповідно повинен сплачувати земельний податок за землю, на якій розташоване таке приміщення пропорційно належній частці з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території. Відсутність розрахунку та відповідних пояснень унеможливило визначення чи здійснювалось нарахування земельного податку з урахуванням пропорційності частки.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, тому адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а податкове повідомлення-рішення від 27.04.2016 №1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн. (квитанція від 11.07.2016 №129). Оскільки, позов задоволено повністю, то на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для відповідача.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 27 квітня 2016 року №1.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1).

Відповідач - Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39468461, місцезнаходження 04116, місто Київ, вулиця Шолуденко, 33/19, будинок 23).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Донець