Справа № 580/578/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року справа № 580/578/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді - Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Салабай М.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 (згідно з ордером),

представника відповідача - Назаренко В.В. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні з правилами спрощеного позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Управління Державної міграційної служби в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

15.02.2019 ОСОБА_6 (АДРЕСА_1) (далі - позивач) подала у Черкаський окружний адміністративний суд з позов про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби в Черкаській області (18002, м. Черкаси, бульв. Шевченка, буд.117; ) (далі - відповідач) від 12.12.2018 №130386000 про відмову в оформленні (видачі) позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні та зобов'язання видати таку посвідку.

Позов мотивовано тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в оформленні посвідки на постійне проживання, оскільки нею подані усі передбачені законодавством України документи. Акцентовано, що спірне рішення не містить конкретизованої причини відмови. Тому позивач просила задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження. Установлено відповідачу строк тривалістю п'ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження для надання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 27.02.2019 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи у спрощеному провадженні у судовому засіданні з повідомленням сторін та викликом їх у судове засідання.

06.03.2019 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з огляду на те, що під час подання позивачем документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні не подано усіх необхідних документів. Зокрема, всупереч вимогам чинного законодавства чоловік позивача не прибув особисто із своєю дружиною та не подав оригінал паспорта громадянина України, що є підставою для відмови у видачі посвідки. У зв'язку з цим у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши заявлені доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що 04.12.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою №130386000 про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні у зв'язку з закінченням строку її дії

12.12.2018 відповідач прийняв спірне рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд врахував, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Спірні правовідносини на момент звернення позивача щодо обміну посвідки регулюються Законом України від 22.09.2011 №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №3773-VI), Законом України від 07.06.2001 № 2491-ІІІ "Про імміграцію" (далі - Закон № 2491-ІІІ) та Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 (далі - Порядок №322).

Згідно з ч.3 ст.3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Відповідно до ч.14 ст.4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію. На підставі ч.3 ст.5 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п'ятнадцятій та вісімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування (ч.14 Закону №3773-VI).

Відповідно до пунктів 1, 4 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Згідно з п.3 Порядку № 322 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в ОСОБА_5 з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Пунктом 16 Порядку № 322 передбачено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до п. 19 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Згідно з п. 21 Порядку № 322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб'єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв'язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Пунктами 39, 40 Порядку № 322 передбачено, що для оформлення у зв'язку з втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини, у зв'язку з якими посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3 і 4 пункту 7 цього Порядку);

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред'являють працівникові територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати. Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

У разі коли обмін посвідки здійснюється у зв'язку із закінченням строку її дії, додатково подаються документи, зазначені у пункті 33 цього Порядку.

Суд встановив, що підставою для звернення щодо видачі посвідки на постійне проживання, строк дії якої, позивач мала намір продовжити, слугувало воз'єднання сім'ї з громадянином України. Позивач є громадянкою Китайської народної республіки та заміжня з громадянином України ОСОБА_5 з 09.07.2016 згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_2.

Для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні позивач подала усі, визначені пунктами 39, 40 Порядку № 322, письмові документи. Підставою спірної відмови в оформленні такої довідки стало те, що чоловік позивача ОСОБА_5 особисто не прибув до відповідача разом із позивачем для подання оригіналу його власного паспорта.

Відповідно до підп.11 п. 33 Порядку № 322 для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або які під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", уклали шлюб з громадянами України: документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України. Оригінал документа повертається іноземцеві або особі без громадянства, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати; паспорт громадянина України, з яким іноземець перебуває у шлюбі, який подається особисто громадянином України. Оригінал документа повертається громадянину України, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати.

Згідно з п.42 Порядку №322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Суд врахував, що спірне рішення не містить конкретної підстави його прийняття, що свідчить про його необгрунтованість.

З'ясувавши дійсні обставини справи, суд врахував, що чинне законодавство, яке передбачає для спріних правовідносин обов'язкове прибуття чоловіка позивача, не передбачає випадків наявності об'єктивних факторів для такого неприбуття, хоча це впливає на право особи на повагу до її сімейного життя.

Під час прийняття спірного рішення відповідач не з'ясував поважність/неповажність причин неприбуття чоловіка позивача та не надав можливості підтвердити відповідні дані.

Суд переконаний, що відповідач під час прийняття спірного рішення не дотримався одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності, який в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, за практикою ЄСПЛ при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. Отже, будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право, передбачене ст.8 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Суд дійшов висновку, що спірне рішення не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача та членів її сім'ї спірне рішення має наслідком повну зміну способу її життя, фактичний розрив сімейних відносин, оскільки подальше перебування позивача не території України не вважатиметься законним.

Врахувавши принцип верховенства права, суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати спірне рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Суд не вбачає підстав для втручання в межі дискерційних повноважень відповідача у спірних правовідносинах, оскільки не може підмінити цей орган в обов'язку перевірити особу чоловіка позивача для виконання вимог підп.11 п. 33 Порядку № 322 та вчинення відповідних дій замість позивача. Оскільки зааконодавство передбачає необхідність такого прибуття, відповідач не позбавлений права встановити день, протягом якого позивач може забезпечити явку свого чоловіка для дотримання всіх формальностей для обміну її посвідки та прийняття відповідачем обгрунтованого рішення.

Згідно з абз.2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тому суд дійшов висновку зобов'язати відповідача повторно розглянути матеріали позивача тп вирішити питання щодо оформлення їй посвідки на тимчасове місце проживання в Україні на підставі заяви від 04.12.2018 та доданих до неї документів з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв'язку з цим, суд вирішив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір за подання позову в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби в Черкаській області від 12.12.2018 №130386000 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Зобов'язати управління Державної міграційної служби в Черкаській області (18002, м.Черкаси, бульв. Шевченка, буд.117; ) повторно розглянути документи згідно з заявою від 04.12.2018 ОСОБА_6 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) щодо оформлення посвідки та тимчасове проживання (обмін) та вирішити питання щодо такого оформлення (обміну) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління ДМС у Черкаській області (18002, м.Черкаси, бульв. Шевченка, буд 117; ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок коп.).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя А.М. Бабич

Рішення буде складене у повному обсязі 18.03.2019