Справа № 813/1195/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2019 року

Київ

справа №813/1195/16

адміністративне провадження №К/9901/24836/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Союз»
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року (суддя: Н.А. Кухар)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року (колегія у складі суддів: Д.М. Старунський, В.М. Багрій, А.І. Рибачук)
у справі № 813/1195/16 (876/3882/16)
за позовомГалицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Союз»
прозастосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках,

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області (правонаступником, якої є Галицька об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області) звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила застосувати адміністративний арешт коштів на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Союз» (далі - ТОВ «Компанія «Агро-Союз»).

В обґрунтування позовних вимог податкова інспекція посилалась на наявність визначених статтею 94 Податкового кодексу України правових підстав для застосування арешту коштів позивача, а саме - відмова від допуску працівників контролюючого органу до проведення перевірки.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 20116 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року, позов задоволено. Застосовано адміністративний арешт коштів на рахунках ТОВ «Компанія «Агро-Союз».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки платником податків відмовлено у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення то позов є обґрунтованим.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне дослідження всіх фактичних обставин справи, що спричинило прийняття неправильного рішення, зокрема судами попередніх інстанцій не досліджено дотримання позивачем процедури проведення перевірки (відсутність пред'явлення направлення на проведення перевірки посадовій особі скаржника та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки). Також, відповідач звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 не є посадовою (службовою) особою або відповідальною особою, що фактично проводить розрахункові операції скаржника, а тому не має відповідних повноважень допускати або не допускати представників позивача до проведення перевірки. Разом з тим, скаржник зазначає, що позапланова виїзна перевірка мала проводитись за фактичною адресою підприємства, а саме: - Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Нижньодніпровська, буд. 1. Проте, вказаний факт суди попередніх інстанцій також не дослідили та не надали йому належної правової оцінки.

В письмовому відзиві на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Компанія «Агро-Союз» взято на облік платника податків Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області 06 листопада 1997 року за № 2514, що підтверджується довідкою позивача від 04 січня 2016 року за №703.

У відповідності до статей 20, 75, 78 Податкового кодексу України, відомостей з Єдиного державного реєстру про порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи від 20 листопада 2015 року видано наказ № 807 від 18 грудня 2015 року «Про проведення позапланової виїзної перевірки» ТОВ «Компанія «Агро-Союз».

Згідно зі статтею 77 Податкового кодексу України та наказу податкової інспекції від 18 грудня 2015 року № 807 видано направлення на перевірку № 925,953,954,955,956,957,958.

Утім, уповноважена особа відповідача (ОСОБА_2.) 31 грудня 2015 року відмовився від отримання наказу №826 «Про продовження терміну проведення позапланової виїзної перевірки» та відмовила у допуску посадових осіб до проведення позапланової виїзної перевірки за період діяльності з 01 жовтня 2012 року по 18 грудня 2015 року про що 04 січня 2016 року складено акт №1 про відмову у допуску до проведення перевірки в присутності уповноваженої особи відповідача, який від ознайомлення з даним актом відмовився.

Судами також встановлено, що довіреністю від 07 вересня 2015 року ТОВ «Агро-Союз» в особі директора ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту, уповноважив ОСОБА_2 представляти Товариство в УДППЗ «Укрпошта» та перед будь-якими фізичними та юридичними особами та в органах державної влади і місцевого самоврядування у тому числі надав право отримувати будь-які документи адресовані Товариству.

Відтак, суди на підставі вказаної довіреності встановили, що ОСОБА_2 повинен був прийняти відповідні документи на перевірку та передати їх директору ТОВ «Агро-Союз» ОСОБА_3

Разом з тим, касаційний суд вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними, та такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючим органом визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

У пункті 94.2 цієї статті Податкового кодексу України передбачені обставини, за наявності яких може бути застосовано адміністративний арешт майна, в тому числі, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби (94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України).

Згідно з абзацом другим підпункту 94.6.2 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Отже, застосування адміністративного арешту майна платника податків на підставі підпункту 94.6.2 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України можливе за умови відмови платника податків від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Як передбачено підпунктом 78.1.7 пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється коли розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Пунктом 78.4 цієї ж статті встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з пунктом 78.5 статті 78 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Отже, якщо платник податків вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, то він має захищати свої права, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Тобто, відсутність законних підстав для проведення перевірки нівелює наслідки для платника податку, передбачені підпунктом 94.6.2 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, у разі недопуску посадових осіб органу державної податкової служби до проведення перевірки. Натомість факт недопуску до проведення перевірки може бути законним або незаконним. Платник податків має право не допустити до проведення до перевірки у разі порушення процедури або порядку проведення перевірки, або незаконності наказу на її проведення.

Як вбачається з касаційної скарги, заперечень до позовної заяви та апеляційної скарги відповідач неодноразово відзначав про те, що позивачем неналежним чином підготовлені та надані документи, необхідні для проведення перевірки, а саме, відсутність пред'явлення направлення на проведення такої перевірки посадовій (службовій) особі скаржника, а також неможливості пред'явити службове посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки, а також відповідач посилався на незаконність підстав проведення позапланової виїзної перевірки саме за місцем здійснення господарської діяльності, а не за місцем обліку (реєстрації).

Проте, суди попередніх інстанцій вказаним доводам правової оцінки взагалі не надали, відповідно не встановлено наявність чи відсутність законних підстав для проведення перевірки відповідача, дотримання позивачем процедури її призначення та проведення, та відповідно не зробили висновок про наявність чи відсутність у Товариства підстав відмовити посадовим особам контролюючого органу у допуску до перевірки.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Союз» задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

........................

........................

.........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду