Справа № 520/1338/19
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2019 р. № 520/1338/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 40 протоколу № 3 від 11.01.2019 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р., у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожитковою мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України;

- зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що Міністерством оборони України прийнято рішення, оформлене пунктом 40 протоколу № 3 від 11.01.2019 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Позивач з зазначеним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 18.02.2019 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзиви на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.02.2019 року надано відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав, зазначив що позивача звільнено з військової служби у 1985 році, а інвалідність встановлено у 2017 році, тобто понад тримісячний термін після звільнення. Отже, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги. Окрім того, позивачем разом із заявою не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відповідач, Міністерство оборони України, 12.03.2019 надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивач з 21.10.1983 р. по 16.12.1985 р. проходив строкову військову службу, а інвалідність йому було встановлено у 2017 році, тобто більше, ніж через три місяці після звільнення з такої служби. Таким чином, на момент встановлення інвалідності, чинним законодавством не передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової військової служби у разі встановлення останнім інвалідності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби, а тому ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 21.10.1983 по 16.12.1985, в тому числі приймав участь у бойових діях в складі діючої армії на території Республіки Афганістан з 25.02.1985 по 14.12.1985 в складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 2 від 26.10.2005 поранення ОСОБА_1 , отримане ним у травні 1985 року - пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

З вказаних підстав, позивачу вперше з 12.12.2005 встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії ХАР-04 № 023283 від 12.12.2005. З 01.01.2015 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності (довідка до акта МСЕК серії 10 ААБ № 702847 від 15.12.2014) та з 01.01.2017 підтверджено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до МСЕК серії 12 ААА № 444777 від 09.12.2016.

05.10.2017 позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", надавши всі необхідні документи.

Проте, рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.04.2018 № 39, п. 11 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день звільнення він проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР.

Не погодившись з вказаним рішенням Комісії Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 р. по справі №820/3603/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2018, адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей". Скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 11 протоколу № 39 від 13.04.2018. Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказані обставини встановлені судовим рішенням від 11.06.2018 р. по справі №820/3603/18 та не заперечуються сторонами, у зв`язку з чим в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню у цій справі.

На виконання судового рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 подано до розпорядника бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Як встановлено судом, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянуто питання щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та прийнято рішення, оформлене протоколом №3 від 11.01.2019 року (пункт 40 протоколу), яким скасовано пункт 11 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.04.2018 р. №39 та позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Також вказано, що ОСОБА_1 16.12.1985 року звільнено зі строкової військової служби та з 01.01.2017 року встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серії 12ААА №444777 від 09.12.2016 року). Таким чином, інвалідність ОСОБА_1 встановлена понад 3-місячний термін. Також зазначено, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено п.11 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 року №975.

Позивач, вважаючи вищевказане рішення Міністерства оборони України протиправним, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Перевіряючи оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, передбачених ч.2 ст.2 КАС України, а саме чи прийнято таке рішення "на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення", суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, та зазначалось вище, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 р. по справі №820/3603/18, яке 17.10.2018 р. набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та зобов`язано надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що вказаним рішенням по справі №820/3603/18 судом встановлено право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та жодним чином не зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення одноразової допомоги, а зобов`язано прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Натомість, Міністерство оборони України, скасовує пункт 11 протоколу № 39 від 13.04.2018, який вже скасований судовим рішенням від 11.06.2018 р. по справі №820/3603/18, та відмовляє всупереч рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 р. по справі №820/3603/18 в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Крім того, в оскаржуваному рішенні Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленому пунктом 40 протоколу № 3 від 11.01.2019 року невірно зазначає дату встановлення ІІ групи інвалідності 01.01.2017, оскільки згідно довідки до акта МСЕК серії 10 ААБ № 702847 від 15.12.2014 ОСОБА_1 з 01.01.2015 встановлено ІІ групу інвалідності, та вже з 01.01.2017 підтверджено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до МСЕК серії 12 ААА № 444777 від 09.12.2016.

Враховуючи вищевикладене та наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, встановленого судовим рішенням від 11.06.2018 р. по справі №820/3603/18, суд приходить до висновку про протиправність рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене пунктом 40 протоколу № 3 від 11.01.2019 року, яким позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, та необхідність його скасування.

Крім того, суд зазначає, частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону № 2011-ХІІ, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачу вперше з 12.12.2005 встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії ХАР-04 № 023283 від 12.12.2005.

З 01.01.2015 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності (довідка до акта МСЕК серії 10 ААБ № 702847 від 15.12.2014) та з 01.01.2017 підтверджено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до МСЕК серії 12 ААА № 444777 від 09.12.2016.

За виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності позивач не звертався та протилежного відповідачами не доведено.

За вказаною виплатою, передбаченою ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач звернувся лише після встановлення йому другої групи інвалідності.

Статтею 16 вказаного Закону в первинній редакції (на момент встановлення позивачу третьої групи інвалідності) передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, станом на час встановлення позивачу третьої групи інвалідності в 2005 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03 листопада 2006 № 328-V, який набрав чинності 01 січня 2007, статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, зокрема, частиною другою цієї статті передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2014 року Законом України Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовос лужбовців було внесено зміни до ст.16, та доповнено статтями 16-1 - 16-4 Закон України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, зокрема передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Отже, на день встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (01.01.2015 року) діяли норми ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), якими було визначено виплату грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб для військовослужбовців строкової служби у випадку встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби (незалежно від дати звільнення з військової служби).

Так, пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, моментом виникнення права на отримання та виплату одноразової грошової допомоги є дата первинного встановлення інвалідності певної групи.

Крім того, пунктом 2 Порядку № 975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007р. №1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Враховуючи зазначене, суд вважає безпідставною правову позицію відповідачів про необхідність застосування до спірних правовідносин норм законодавства, що діяло станом на 01.01.2017, з урахуванням того, що позивачу первинно ІІ групу інвалідності було встановлено 01.01.2015.

Оскільки позивачу вперше встановлено інвалідність ІІ групи саме 01.01.2015, то право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення другої групи інвалідності позивач набув на дату встановлення інвалідності з 01.01.2015.

Позивачу у 2015 році було встановлено ІI групу інвалідності, а відповідно до свідоцтва про хворобу № 2 від 26.10.2005 поранення ОСОБА_1 , отримане ним у травні 1985 року - пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Таким чином, на момент встановлення позивачу II групи інвалідності з 01.01.2015 року право позивача визначено пп.1 п.6 Порядку №975 та пп.4 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки причинами інвалідності у позивача є поранення, яке пов`язане з виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК, дані норми права жодним чином не обмежують позивача з часом звільнення з військової служби та з часом встановлення йому інвалідності, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про безпідставність відмови відповідача у призначенні одноразової допомоги.

Зважаючи, що рішення комісією Міністерства оборони України приймається за результатом розгляду документів заявника, а такі документи позивача були повернуті Харківським обласним військовим комісаріатом разом з рішенням про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, суд вважає за необхідне з метою забезпечення своєчасного розгляду заяви позивача зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України.

Таким чином, в межах розгляду цієї справи судом встановлено порушення права позивача на виплату одноразової грошової допомоги суб`єктами владних повноважень - Харківським обласним військовим комісаріатом та Міністерством оборони України, які потребують судового захисту шляхом скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання прийняти нове рішення, яким вирішити питання на користь позивача.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідачів, що ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки позивачем разом із заявою не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, суд зазначає наступне.

Пунктом 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530, передбачено документи, які подаються для одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву).

Вказаним пунктом передбачено, що для одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності подається, зокрема, копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Отже, з аналізу вказаної норми вбачається, що копія акту про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва) необхідно подавати саме у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

В рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 р. по справі №820/3603/18, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідно до свідоцтва про хворобу № 2 від 26.10.2005 поранення ОСОБА_1 , отримане ним у травні 1985 року - пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів щодо ненадання позивачем необхідного документу про причини та обставини поранення для складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання МОУ подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо мотивів невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели суду правомірність своїх дій та рішень, в той час, як доводи позивача є обґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, код 00034022), ІНФОРМАЦІЯ_1 (вул. Коцарська, буд. 56, м. Харків, 61052, код НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 40 протоколу № 3 від 11.01.2019 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р., у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожитковою мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин