Справа № 823/1220/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2019 року

Київ

справа №823/1220/17

адміністративне провадження №К/9901/27918/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 (суддя Гарань С.М.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 (головуючий суддя Мацедонська В.Е., судді: Лічевецький І.О., Мельничук В.П.)

у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.04.2017 №, № та №.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 частково скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. У решті - постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДФС у Черкаській області звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду. Відповідач просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог податковий орган посилається на невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та ненадання правової оцінки всім обставинам справи. Як вказує відповідач, аналізуючи первинні документи, контролюючий орган дійшов висновку, що документи мають лише формальний характер, акти виконаних робіт є однотипними. Податковий орган звертає увагу на те, що позивачем лише до адміністративного позову надано договори, товарно-транспортні накладні та акти виконаних робіт, відповідач наполягає, що дані документи не можуть вважатися первинними і такими, які підтверджують господарські операції з контрагентами, оскільки надані договори не містять доказів погодженої волі сторін про предмет договору та умов необхідності в наданні послуг з організації та перевезення вантажів. Відповідач вважає, що позивачем не представлено жодних документів, які підтверджують спрямованість спірних послуг на досягнення конкретних цілей, формальне дотримання платником вимог законодавства не є підставою для визнання податкової вигоди обґрунтованою. Зазначені відповідачем доводи касаційної скарги перекликаються з доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

У свою чергу, позивачем подано відзив на касаційну скаргу, згідно якого ФОП ОСОБА_2 вважає доводи податкового органу щодо незаконності оскаржуваних судових рішень, викладені у касаційній скарзі, такими, що зводяться до переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, що на стадії касаційного оскарження не допускається, в силу положень КАС України. На думку позивача, судами попередніх інстанцій надано вірну оцінку наданим доказам, при цьому, у суду касаційної інстанції відсутні повноваження щодо встановлення обставин справи. Позивач вказує, що подані ним докази підтверджують реальні зміни у майновому стані сторони та дають підстави вважати, що господарські операції спрямовані на виконання правочинів, дійсно відбулися та є економічно виправданими. Позивач просить суд касаційної інстанції залишити постанови судів попередніх інстанцій без змін, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2019 попередній розгляд справи призначено на 12.03.2019.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини. У період з 10.02.2017 по 23.02.2017 на підставі підпунктів 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 77.1, пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідно до наказу ГУ ДФС у Черкаській області від 13.01.2017 №21, направлень від 10.02.2017 №186/23-00-13-0124, №187/23-00-13-0124 та плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2017 року посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

Згідно акту перевірки від 10.03.2017 №98/23-00-13-0117/НОМЕР_1 встановлено порушення позивачем:

пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2016 роки на суму 2004406,36грн.;

підпункту .1.2 пункту 1 статті 7 та абзацу 3 пункту 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015-2016 роки на суму 159112,19грн.;

пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195, пунктів 198.6, 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість всього у сумі 2116072,00грн.;

статтей 163, 168, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідних положень" Податкового кодексу України, в результаті чого визначено занижену суму військового збору за 2015-2016 роки в сумі 157105,58грн.;

За результатами перевірки, на підставі акту ГУ ДФС у Черкаській області 25.04.2017 винесено податкові повідомлення-рішення форми:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 2645090,00грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 2116072,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 529018,00грн.;

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на 196381,98грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 157105,58грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 39276,40грн.;

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 2505507,95грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 2004406,36грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 501101,59грн.

За наслідками оскарження позивачем в адміністративному порядку вказаних податкових повідомлень-рішень, рішенням ДФС України від 17.07.2017 залишено без змін податкові повідомлення рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 25.04.2017 №, № та №.

Судами з'ясовано, що як вбачається з акту перевірки висновки податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства, за наслідком яких винесено спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на непідтвердженні реальності господарських операцій по взаємовідносинах позивача з ТОВ "Ерлайф Трейд", ТОВ "Меранті Трейд", ТОВ "Харлоу", ТОВ "Житлобудмонтаж" (ТОВ "Альтор"), ТОВ "Актив Айті Сервіс", ТОВ "Аттіка Кемікалс", ТОВ "Агро Ленд", ТОВ "Елада Трейд", з якими укладені договори перевезення та транспортного експедирування вантажів, неврахуванні позивачем виписаних податкових накладних на продаж послуг та коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок позивача за надані послуги, на загальну суму податку на додану вартість 6610,00 грн., в тому числі за період листопад 2016 року в сумі 6610,00грн., ненарахування позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість по послугах транспортного експедирування, які надавалися в межах виконання договорів міжнародного перевезення в сумі 21301,00грн. та невідображення їх в рядку 01 "Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20%, крім імпорту товарів" декларацій з податку на додану вартість, чим занижено податкове зобов'язання в сумі 21301,00грн., а також неправомірного віднесення до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 9018,50грн. по ФОП ОСОБА_4, ТОВ "Транссервіс", ТОВ "СП "Флагман", ФОП ОСОБА_5, ТОВ "АБ-Транс Євро", ТОВ "Черкаси Аква Сервіс", ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ТОВ "Гранд Юніті", ТОВ "Саян Транс".

Приймаючи оскаржувані рішення податковий орган виходив з того, що бухгалтерські документи по взаємовідносинам позивача з своїми контрагентами не мають сили первинних, а господарські відносини є фактично такими, що не відбулись (свої твердження відповідач мотивує тим, що контрагенти позивача декларують свої види господарської діяльності, які жодним чином не пов'язані з наданням транспортних послуг, крім цього, у останніх відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскільки первинні бухгалтерські документи по взаємовідносинам позивача та його контрагентів відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також враховуючи підтвердження в ході розгляду справи реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Ерлайф Трейд", ТОВ "Меранті Трейд", ТОВ "Харлоу", ТОВ "Житлобудмонтаж", ТОВ "Актив Айті Сервіс", ТОВ "Аттіка Кемікалс", ТОВ "Агро Ленд", ТОВ "Елада Трейд" збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 податкових зобов'язань по податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб та по військовому збору за перевірений період є безпідставним.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 заяву позивача про часткову відмову від позову задоволено, прийнято відмову ФОП ОСОБА_2 від позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2017 № на суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 30319,50грн., визнано нечинною постанову суду першої інстанції в цій частині та закрито провадження у справі в цій частині.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 постанову суду першої інстанції скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2017 № на суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 7579,88грн. штрафних (фінансових) санкцій та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 - залишено без змін.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, з огляду на встановлені судами фактичні обставини справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Положення підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України зобов'язують платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпунктів 177.1, 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до вимог пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

На дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (пункт 201.1 статті 201 ПК України).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 200.2 статті 200 ПК України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення право платника податку на валові витрати, витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування та податковий кредит, наступає за умови фактичного здійснення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) та їх підтвердження первинними документами бухгалтерського обліку та податковими накладними, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Судами попередніх інстанцій вірно наголошено, що положення законодавства не обмежують період подання платником податків і зборів необхідних первинних документів лише часом проведення перевірки. Право подавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику, як на усіх стадіях податкового контролю так і на стадіях судового процесу. Обов'язок суду оцінити відповідні докази за правилами судочинства є однією із гарантій установлення об'єктивної істини у справі та прийняття законного рішення.

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 07.11.2012, за ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та перебуває на обліку в ДПІ у м.Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області.

Між позивачем (замовник) та ТОВ "Елада Трейд" (виконавець) укладено договір перевезення вантажів, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання здійснити перевезення автомобільним транспортом вантажів третіх осіб визначених замовником, по території України та іноземних держав, у відповідності до замовлень наданих замовником, а замовник прийняти дані послуги та сплатити їх вартість. На підтвердження виконання умов цього договору матеріали справи містять копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та товарно-транспортних накладних. Проведення розрахунків за вказаним договором підтверджуються банківською випискою по рахунку позивача.

Між ФОП ОСОБА_2 (експедитор) та ТОВ "Альтор" (перевізник) укладено договір перевезення та транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого перевізник зобов'язується доставити довірений йому товар в пункт призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, а експедитор зобов'язується оплатити вартість послуг перевізника. На підтвердження виконання умов цього договору матеріали справи містять копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та товарно-транспортних накладних. Проведення розрахунків за вказаним договором підтверджуються банківською випискою по рахунку позивача.

Між позивачем (експедитор) та ТОВ "Ерлайф Трейд" (виконавець) укладено договір перевезення вантажів, за умовами якого експедитор доручає виконавцю, а виконавець зобов'язується надавати експедитору послуги з організації та перевезення вантажів власним або найманим автомобільним транспортом, а також надавати інші послуги, пов'язані з перевезенням, в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Виконавець зобов'язується доставити довірений експедитором вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувач). На підтвердження виконання умов цього договору матеріали справи містять копії актів виконаних робіт, актів надання послуг та товарно-транспортних накладних. Проведення розрахунків за вказаним договором підтверджуються банківською випискою по рахунку позивача.

Між ФОП ОСОБА_2 (експедитор) та ТОВ "Меранті Трейд" (перевізник) укладено договір перевезення та транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого перевізник зобов'язується доставити довірений йому товар в пункт призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, а експедитор зобов'язується оплатити вартість послуг перевізника. На підтвердження виконання умов цього договору матеріали справи містять копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та товарно-транспортних накладних.

Проведення розрахунків за вказаним договором підтверджуються банківською випискою по рахунку позивача.

Між позивачем (експедитор) та ТОВ "Харлоу" (перевізник) укладено договір перевезення та транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого перевізник зобов'язується доставити довірений йому товар в пункт призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, а експедитор зобов'язується оплатити вартість послуг перевізника. На підтвердження виконання умов цього договору матеріали справи містять копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та товарно-транспортних накладних.

Між позивачем (експедитор) та ТОВ "Актив Айті Сервіс" (перевізник) укладено договір транспортного експедирування, за умовами якого експедитор доручає, а перевізник приймає на себе зобов'язання здійснити перевезення автомобільним транспортом вантажів третіх осіб визначених експедитором, по території України та іноземних держав, у відповідності до замовлень наданих експедитором, а замовник прийняти дані послуги та сплатити їх вартість. На підтвердження виконання умов цього договору матеріали справи містять копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та товарно-транспортних накладних. Проведення розрахунків за вказаним договором підтверджуються банківською випискою по рахунку позивача (а.с.202-213 т.6).

Між ФОП ОСОБА_2 (експедитор) та ТОВ "Аттіка-Кемікалс" (перевізник) укладено договір на транспортне обслуговування, за умовами якого експедитор замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському, міжміському та міжнародному сполученні. На підтвердження виконання умов цього договору матеріали справи містять копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та товарно-транспортних накладних. Проведення розрахунків за вказаним договором підтверджуються банківською випискою по рахунку позивача.

Між ТОВ "Агро-Ленд" (виконавець) та позивачем (замовник) укладено договір на перевезення вантажів та транспортного експедирування, за умовами якого виконавець зобов'язується за рахунок замовника організувати перевезення вантажів в обсязі, в термін, в пункт призначення та на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов'язується сплатити на користь виконавця встановлену цим договором плату. На підтвердження виконання умов цього договору матеріали справи містять копії актів надання послуг та товарно-транспортних накладних. Проведення розрахунків за вказаним договором підтверджуються банківською випискою по рахунку позивача.

З метою підтвердження наявності економічної мети проведених господарських операцій, матеріали справи містять копії договорів транспортного експедирування, що були укладені ФОП ОСОБА_2 у якості експедитора (перевізника, виконавця) та рядом підприємств, яким позивачем надавались відповідні послуги, що підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями актів надання послуг замовникам та товарно-транспортних накладних по взаємовідносинам, зокрема, з ТОВ "Компанія "Новохім", ФОП ОСОБА_9, ТОВ "Рідний Продукт", ТОВ "ТД "Пан Гарбуз", ТОВ "Грейд-Плюс",ТОВ "ТД "Світ-Агро", ТОВ "Сидера Кемікел" та ін.

Крім того, матеріали справи містять детальну інформацію про ФОП ОСОБА_2, згідно з якою основним видом діяльності позивача за КВЕД є 52.29 "Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту", та його контрагентів, а також інформацію з реєстрів - Електронного кабінету платника, згідно з якою контрагенти позивача на період проведення господарських операцій були платниками податку на додану вартість.

Суд констатував, що відсутність у статутних документах чи в положеннях, якими регулюється діяльність суб'єктів господарювання записів щодо здійснення ними певної діяльності та вчинення правочинів, що відповідають видам діяльності, незазначеної у статутних документах не має наслідком визнання відповідних правочинів за їх участю недійсними, а здійснені господарські операції такими, що не відбулись, за умови фактичного здійснення таких господарських операцій та підтвердження їх первинними документами.

Судами вірно констатовано, що посилання податкового органу на відсутність у підприємств-контрагентів належної матеріальної бази, основних засобів та трудових ресурсів для здійснення відповідних видів діяльності не свідчить однозначно про невчинення господарських операцій, адже підприємства не позбавлені права залучати матеріально-технічні та трудові ресурси для здійснення господарської діяльності, а умовами укладених позивачем з контрагентами договорів не обмежено право залучати до виконання зобов'язань по договорам третіх осіб. Чинним цивільним та господарським кодексами дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), видаткових та податкових накладних не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Судами попередніх інстанцій досліджено надані позивачем докази, з яких слідує, що документи підтверджують реальні зміни у майновому стані сторін та дають підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання вказаних правочинів, дійсно відбулися, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача.

Як відзначено судами, частина актів виконаних робіт, копії яких надано позивачем до суду, містять загальний опис виконаних робіт із визначенням вартості таких робіт без їх конкретизації, однак, чинне законодавство не містить положень, які б встановлювали ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документів, в той же час, на підставі сукупності поданих позивачем документів, зокрема, договорів, товарно-транспортних накладних, банківських виписок по рахунку позивача та самих актів виконаних робіт суди дійшли висновку про реальність здійснених господарських операцій та підтвердження фактично понесених витрат і змін у майновому стані фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та його контрагентів. Первинні бухгалтерські документи по господарським взаємовідносинам позивача з своїми контрагентами: ТОВ "Ерлайф Трейд", ТОВ "Меранті Трейд", ТОВ "Харлоу", ТОВ "Житлобудмонтаж", ТОВ "Актив Айті Сервіс", ТОВ "Аттіка Кемікалс", ТОВ "Агро Ленд", ТОВ "Елада Трейд" по здійсненню перевезень та транспортному експедируванню вантажів в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між зазначеними суб'єктами господарювання, містять в собі всі необхідні реквізити (назви підприємств від імені яких складений документ, назви документів та дати їх складання, зміст господарської операції та її вимірники, посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за складання первинних документів).

Верховний суд звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Також, не подано відповідачем жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його контрагентів, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб'єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог ПК України та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що збільшення податкових зобов'язань позивача з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб та військового збору за перевіряємий період з підстав нереальності господарських операцій фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з ТОВ "Ерлайф Трейд", ТОВ "Меранті Трейд", ТОВ "Харлоу", ТОВ "Житлобудмонтаж" (ТОВ "Альтор"), ТОВ "Актив Айті Сервіс", ТОВ "Аттіка Кемікалс", ТОВ "Агро Ленд", ТОВ "Елада Трейд" та неврахування позивачем виписаних податкових накладних на продаж послуг та коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок позивача за надані послуги, на загальну суму податку на додану вартість 6610,00грн. є необґрунтованим.

Щодо порушення позивачем податкового законодавства в частині ненарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість по послугах транспортного експедирування, які надавалися в межах виконання договорів міжнародного перевезення в сумі 21301,00грн. та невідображення їх в рядку 01 "Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20%, крім імпорту товарів" декларацій з податку на додану вартість, чим занижено податкове зобов'язання в сумі 21301,00грн., а також неправомірного віднесення до складу податкового кредиту суму у розмірі 9018,50грн. позивачем було подано заяву про часткову відмову від позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 25.04.2017 № на суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 30319,50грн.

Позивач погодився з доводами податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства, вважаючи податкові зобов'язання в цій частині контролюючим органом нараховані правомірно.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 заяву позивача про часткову відмову від позову задоволено.

Згідно пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи, що позивач погодився з визначеною контролюючим органом сумою податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 30319,50грн., суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо правомірності застосування відповідачем до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 25% від визначеного податковим органом податкового зобов'язання з ПДВ, що становить 7579,88грн., а тому постанова суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 25.04.2017 № на суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 7579,88грн. штрафних (фінансових) була законно скасована у цій частині.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду