Справа № 810/3409/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3409/18 Суддя (судді) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: 11 годин 23 хвилини, дата складання повного тексту: 11 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 29.03.2018 р. № 2100-48-VІІ «Про розгляд заяви щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ громадянці ОСОБА_3» в частині відмови в наданні такого дозволу щодо земельної ділянки з цільовим призначенням 01.05./для індивідуального садівництва/ за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1189 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, кадастровий номер НОМЕР_1; зобов'язання повторно розглянути заяву ОСОБА_3 та прийняти рішення про надання їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ щодо земельної ділянки з цільовим призначенням 01.05./для індивідуального садівництва/ за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1189 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не перевірене стверджуване право позивача на користування земельною ділянкою на правах оренди, оскільки такі права виникають виключно з моменту державної реєстрації, а проведення такої реєстрації матеріалами справи не підтверджено.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин редакцію Закону україни «Про регулювання містобудівної діяльності», чинну з 01.04.2018 р., оскільки оскаржувана позивачем відмова мала місце 29.03.2018 р., тобто до набрання чинності вказаною редакцією.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 28.02.2019 р. за вх. № 7726, в якому позивач зазначає, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» забороняється надавати земельні ділянки для містобудівних потреб, якщо вони суперечать генеральному плану населеного пункту, а вона просить земельну ділянку хоча і на території міста, але для потреб сільського господарства.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 14.03.2019 р. постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач з 1990 року проживає АДРЕСА_1, є власником житлового будинку та власником земельної ділянки площею 0,0624 га за вказаною адресою, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що підтверджується технічним паспортом МБТІ на дане домоволодіння, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2013 р. реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 598417, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 3436 від 12.09.2005 р.

01.02.2010 р. між Білоцерківською міською радою та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки № 01 на термін 5 років, предметом якого є земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,1189 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, що межує з земельною ділянкою позивача.

Під час передачі земельної ділянки в оренду відповідачем було змінено її цільове призначення на землі індивідуального садівництва.

У грудні 2013 року до закінчення строку дії договору оренди позивач звернулася до Білоцерківської міської ради з проханням про передачу у власність вказаної земельної ділянки.

Рішенням Білоцерківської міської ради від 13.02.2014 р. № 1156-56-VІ «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква для ведення садівництва площею 0,1189 га по АДРЕСА_1 (пункт 17 Додатку № 1 до рішення).

Натомість, в подальшому згідно п. 6.2 рішення Білоцерківської міської ради від 29.08.2014 р. № 1279-62-VІ визнано таким, що втратив чинність, пункт 17 Додатку № 1 до рішення від 13.02.2014 р. № 1156-56-VІ (в зв'язку з поданням клопотання землекористувача).

Пунктом 15.1 цього рішення ОСОБА_3 було відмовлено в передачі у власність вищевказаної земельної ділянки згідно пункту «ґ» частини першої статті 211 ЗК України в зв'язку з невиконанням вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2015 р. по справі № 357/18279/14-ц, яке набрало законної сили 10.03.2015 р., позов ОСОБА_3 було задоволено, визнано незаконними п. п. 6. 2 та п. п. 15. 1 рішення Білоцерківської міської ради № 1279-62-VІ від 29.08.2014 року щодо відмови у передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1189 га для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язано Білоцерківську міську раду на найближчій сесії розглянути питання щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1189 га для ведення садівництва.

Однак Білоцерківською міською радою в подальшому неодноразово приймалися рішення про відмову у передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки.

За твердженням позивача, що також не спростовано відповідачем в ході розгляду справи, вказана земельна ділянка продовжує перебувати у її користуванні.

12.01.2018 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ для індивідуального садівництва.

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 29.03.2018 р. № 2100-48-VІІ «Про розгляд заяви щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ громадянці ОСОБА_3», що становить предмет спору у даній справі, було відмовлено в наданні такого дозволу щодо земельної ділянки з цільовим призначенням 01.05. /для індивідуального садівництва/ за адресою: провулок Річковий перший, 13-6, площею 0,1189 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, кадастровий номер НОМЕР_1, відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України: невідповідність місця розташування Генеральному плану м. Біла Церква.

Листом від 30.05.2018 р. № Т-2703 Білоцерківська міська рада надала позивачу роз'яснення, що відведення даної земельної ділянки суперечить Генеральному плану міста Біла Церква, затвердженому рішенням Білоцерківської міської ради від 03.11.2016 р. за № 319-18-VII: спірна земельна ділянка знаходиться на землях садибної житлової забудови.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (далі - Закон № 3038, в редакції, що була чинною на дату прийняття оскаржуваної відмови).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 3038 генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 3038 у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції вказана земельна ділянка має статус такої, що вже перебуває у фактичному користуванні позивача; орендні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у 2010 році, тобто до набрання чинності вказаною нормою. Відтак положення цієї норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин в якості підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексурозглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є, в тому числі, невідповідність місця розташування об'єкта вимогам генерального плану.

Як встановлено колегією суддів з викопіювання з Генерального плану міста Б. Церква, спірна земельна ділянка планується одночасно для розташування в різних її частинах садибної житлової забудови, прокладення магістральної вулиці та зелених насаджень (а. с. 155).

В той же час, колегією суддів встановлено, що згідно відомостей Публічної кадастрової карти України вказана земельна ділянка має цільове призначення: індивідуальне садівництво.

За вказаним видом земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, що є відмінними від видів для запланованих органом місцевого самоврядування потреб, що вбачається з Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 р. № 548.

Відтак при вирішенні даної справи колегія суддів звертаю особливу увагу на положення ч. ч. 1 - 3 ст. 23 ЗК України, згідно яких землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру.

Для будівництва промислових підприємств, об'єктів житлово-комунального господарства, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі та зв'язку, магістральних трубопроводів, а також для інших потреб, не пов'язаних з веденням сільськогосподарського виробництва, надаються переважно несільськогосподарські угіддя або сільськогосподарські угіддя гіршої якості.

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять жодних відомостей про непридатність спірної земельної ділянки для індивідуального садівництва, колегія суддів, не надаючи оцінки правомірності затвердженню генерального плану в цій частині, вважає, що право позивача на розроблення проектної документації для використання земельної ділянки за її цільовим призначенням є очевидно порушеним.

Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 14.03.2019 р.)