Справа № 300/92/19
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2019 р. справа № 300/92/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "555-ІВ" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "ПС" від 24.10.2018 року за № НОМЕР_1, -
ВСТАНОВИВ:
ТОВ "555-ІВ" звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "ПС" від 24.10.2018 року за № НОМЕР_1.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення положень Податкового кодексу України, необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про наявність у позивача обовязку щодо подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (нежитлова нерухомість) за 2018 рік, в результаті чого протиправно оскаржуваним податковим повідомленням від 24.10.2018 року за № НОМЕР_1 застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 1020,00 грн. за неподання такої звітності.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 29.01.2019 року. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.34-36). Просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, що обєкти нерухомості, які на праві власності належать позивачу не підпадають під дію пункту "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України у звязку з чим ТОВ "555-ІВ" зобов'язане подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
05.02.2019 року позивачем подано відповідь на відзив (а.с.47-48), а відповідачем 15.02.2019 року надано заперечення (а.с.53-54), де сторонами викладено свої пояснення, міркування та аргументи щодо обставин, наведених у вказаних заявах по суті.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено наступне.
06.07.2018 року проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2018 року (а.с.21-24).
Так, ТОВ "555-ІВ" на праві приватної власності належать наступні обєкти нерухомого майна: нежитлове приміщення секція № 2 за адресою Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, с. Вовчинець, вул. Вовчинецька, будинок 225, корпус 13; нежитлове приміщення секція № 3 за адресою Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, с. Вовчинець, вул. Вовчинецька, будинок 225, корпус 14; нежитлове приміщення вставка В за адресою Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, с. Вовчинець, вул. Вовчинецька, будинок 225, корпус 17; нежитлове приміщення вставка Г за адресою Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, с. Вовчинець, вул. Вовчинецька, будинок 225, корпус 3.
24.10.2018 року Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено камеральну перевірку податкових декларацій (розрахунків, звітів) по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, за результатами якої складено акт камеральної перевірки податкової звітності за № 766/5512/36112777 (а.с.11).
Перевіркою встановлено порушення ТОВ "555-ІВ" вимог підпункту 266.7.5. пункту 266.7. статті 266 Податкового кодексу України в результаті неподання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (нежитлова нерухомість) за податковий період 2018 рік.
На підставі вказаного акта перевірки та підпункту 54.3.3. пункту 54.3. статті 54, пункту 120.1. статті 120 Податкового кодексу України, Івано-Франківським управлінням Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, згідно оскаржуваного податкового повідомлення рішення форми "ПС" від 24.10.2018 року за № НОМЕР_1, застосовано до ТОВ "555-ІВ" штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості (а.с.10).
31.10.2018 року позивачем подано заперечення до акта камеральної перевірки податкової звітності (а.с.13). Листом від 07.11.2018 року за № 791/10/09-19-55-12-19 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області надано відповідь на заперечення у відповідності до якої заперечення залишено без задоволення, висновки згідно акта камеральної перевірки податкової звітності своєчасності подання податкової звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 24.10.2018 року за № 766/5512/36112777 без змін (а.с.14).
Судом встановлено, що позивач скористався правом адміністративного оскарження рішення контролюючого органу, що підтверджується скаргою за № 4/11/2018 від 07.11.2018 року (а.с.15). 27.11.2018 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення про продовження строку розгляду скарги (а.с.16). Рішенням про результати розгляду скарги від 04.01.2019 року за № 431/6/99-99-11-06-01-25, Державною фіскальною службою України залишено без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 24.10.2018 року № НОМЕР_1, а скаргу - без задоволення (а.с.17-18).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов'язком є обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 вказаного Кодексу).
Питання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки врегульовано статтею 266 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпунктів 266.1.1 та 266.2.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 вказаного Кодексу визначено, що базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого обєкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий обєкт.
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Пунктом 266.7 статті 266 Податкового кодексу України встановлено порядок обчислення суми податку.
Згідно з підпунктом 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 вказаного Кодексу платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням обєкта/обєктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.
Щодо новоствореного (нововведеного) обєкта житлової та/або нежитлової нерухомості декларація юридичною особою - платником подається протягом 30 календарних днів з дня виникнення права власності на такий обєкт, а податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт.
У разі переходу права власності на обєкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений обєкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності (підпункту 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 Податкового кодексу України).
Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платники податків і зборів зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Приписами пункту 49.1. статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Згідно пункту 49.2. статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобовязання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобовязання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266.10 Податкового кодексу України податкове зобовязання за звітний рік з податку сплачується, зокрема юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.
Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобовязаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обовязок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Як зазначалося вище, відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Аналіз підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що не є об'єктом оподаткування будь-які будівлі промисловості.
Сполучник "зокрема" вказує на те, що перелік таких підприємств не є вичерпним.
Визначення приналежності будівель нерухомості до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують класифікаційні ознаки та функціональне призначення такого обєкта нерухомості згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000.
Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК БС) затверджено і введено в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року № 507.
Відповідно до ДК БС будівлі промисловості мають код державного класифікатору будівель - 1251. Він включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням.
ДК БС призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.
Таким чином, з метою застосування норми підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України до будівель промисловості відносяться обєкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості" як будівлі промислового призначення.
Відповідно до експертного висновку державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві" від 14.11.2018 року нежитлові приміщення вставка Г, секція №2, секція № 3, вставка В, що розташовані за адресою м. Івано-Франківськ, с. Вовчинець, вул. Вовчинецька, 225, корпус 3, 13, 14, 17, згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 відносяться до нежитлових будівель, будівлі промисловості, код 1251.8 - виробнича будівля, зокрема виробничий склад металевого профілю та матеріалів, а також склад готової продукції; виробнича будівля, з виробництва конструкцій, частин конструкцій та виробів аналогічних з металів чорних або алюмінію (а.с.19-20).
Отже, нерухоме майно, що належить позивачу і є предметом спірних правовідносин, належить до будівель промисловості, які відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування.
Посилання відповідача на те, що нерухомість позивача не належить до будівель промисловості, які звільнені від оподаткування, оскільки позивач як власник, на момент придбання та реєстрації права власності на нежитлові приміщення, не мав статусу промислового підприємства, є необґрунтованими з огляду на те, що обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є обєкт нерухомості, а не субєкт як власник такої нерухомості.
Виходячи з вищенаведеного, при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника (зокрема організаційно-правова форма власника та вид підприємницької діяльності).
При цьому суд враховує принцип презумпції правомірності рішень платника податку за яким, в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).
Вказана позиція викладена Європейським судом з прав людини в рішенні від 14.01.2010 року (набуло статусу остаточного 14.01.2001 року) в справі "Щокін проти України" в пункті 57 якого Суд зазначив, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що у позивача як юридичної особи відсутній обовязок щодо обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо визначених обєктів нежитлової нерухомості, власником яких є ТОВ "555-ІВ" та відповідно подання контролюючому органу декларації з такого податку, а відтак прийняте Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 24.10.2018 року за № НОМЕР_1, яким до ТОВ "555-ІВ" застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн. є протиправними, у звязку з чим підлягає до скасування.
Вирішуючи спір, судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені в постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року № 822/2624/16, від 10 квітня 2018 року в справі № 813/3803/16, від 11 вересня 2018 року в справі № 819/1818/17, які відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "555-ІВ" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "ПС" від 24.10.2018 року за № НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Івано-Франківського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області форми "ПС" від 24.10.2018 року за № НОМЕР_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.