Справа № 2040/7200/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 р.Справа № 2040/7200/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників сторін : позивача - Скребець О.М., відповідача - Гуда К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 15.11.18 року по справі № 2040/7200/18

за позовом Науково-виробничої фірми "Промкомплект" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Науково-виробнича фірма "Промкомплект" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі по тексту - ТОВ НВФ «Промкомплект»), з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДФС у Харківській області № 1 від 07.08.2018 та № 1 від 07.08.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 по справі № 2040/7200/18 адміністративний позов Науково-виробничої фірми "Промкомплект" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (просп. Людвіга Свободи, буд. 42, кв. 21, м. Харків, 61204, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення ГУ ДФС у Харківській області № 1 від 07.08.2018 та № 1 від 07.08.2018.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Науково-виробничої фірми "Промкомплект" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (просп. Людвіга Свободи, буд. 42, кв. 21, м. Харків, 61204, ) у розмірі 2643,00 грн. (дві тисячі шістсот сорок три гривні 00 копійок).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 по справі № 2040/7200/18, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що позивачем не було надано документів на перевірку на запити податкового органу від 09.07.2018 та 12.07.2018, про що складено відповідні акти. З посиланням на податкову інформацію щодо контрагентів позивача ТОВ «Укрпром-Обладнання», ТОВ «Фірма «Міраторг», дані Єдиного реєстру податкових накладних (далі по тексту - ЄРПН) стверджує про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та вказаними постачальниками з огляду на відсутність останніх за місцезнаходженням, неподання ними податкової звітності, невідповідність номенклатури придбання номенклатурі постачання товарів, неможливість підтвердити постачання товарів по ланцюгу від постачальників ТОВ «Ворк Таун», ТОВ «Делл Ком», ТОВ «Райтеп». Крім того, вказує на неналежне оформлення товарно-транспортних накладних щодо транспортування ТМЦ від ТОВ «Укрпром-Обладнання», ТОВ «Фірма «Міраторг» (відсутність у товарно-транспортних накладних номеру пломби, маси брутто, моделі та типу автомобілю HONDA, у зв'язку з чим неможливо дослідити відповідність заявленого перевезення технічним характеристикам автомобіля). Враховуючи вищенаведене, вважає вірним висновок відповідача про завищення позивачем податкового кредиту за рахунок відносин із ТОВ «Укрпром-Обладнання» за квітень, травень 2017 року, ТОВ «Фірма «Міраторг» за липень, серпень, вересень 2017 року. Оскільки господарські операції з придбання ТМЦ від вказаних постачальників, на думку відповідача, не мали реального характеру, позивачем завищено податкові зобов'язання у зв'язку з реалізацією на адресу подальших покупців товарів, що нібито отримані від ТОВ «Укрпром-Обладнання», ТОВ «Фірма «Міраторг». З огляду на викладене. Стверджує про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, і не вбачає підстав для їх скасування.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 по справі № 2040/7200/18 скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в надісланих до суду письмових запереченнях та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує на реальність господарських операцій з поставки позивачеві товарів між ТОВ НВФ «Промкомплект» та ТОВ «Укрпром-Обладнання», ТОВ «Фірма «Міраторг», та господарських операцій з подальшого продажу позивачем цих ТМЦ. З огляду на викладене, стверджує про правомірність формування позивачем податкового кредиту по відносинам із ТОВ «Укрпром-Обладнання», ТОВ «Фірма «Міраторг», а також податкових зобов'язань по операціям з реалізації придбаних ТМЦ подальшим покупцям, у зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення про донарахування позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ, зменшення податкового кредиту та податкових зобов'язань, є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управління ДФС у Харківській області проведено позапланову документальну виїзну перевірку Науково-виробничої фірми "Промкомплект" у формі товариства з обмеженою відповідальністю з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по господарським взаємовідносинам з ТОВ «УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ» (податковий номер 41183279) за квітень, травень 2017 року та з ТОВ «ФІРМА «МІРАТОРГ» (податковий номер 41195478) за липень, серпень, вересень 2017 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт перевірки №2953/20-40-14-11-11/30289982 від 20.07.2018, яким зафіксовано порушення :

- п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), внаслідок чого завищено податкові зобов'язання на суму ПДВ - 203745 грн, в квітні 2017 року у сумі 20719 грн, в травні 2017 року у сумі 34680 грн, в липні 2017 року у сумі 46175 грн, в серпні 2017 року у сумі 46520 грн, в вересні 2017 року у сумі 55651 грн;

- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 п.201.10 ст. 201 ПК України, що привело до завищення податкового кредиту на суму 194572 грн, в квітні 2017 року у сумі 21804 грн, в травні 2017 року у сумі 32995 грн, в липні 2017 року у сумі 41724 грн, в серпні 2017 року у сумі 42756 грн, в вересні 2017 року у сумі 55293 грн;

- вказані порушення привели до заниження податку на додану вартість до сплати у сумі 4730 грн, в т.ч. в квітні 2017 року у сумі 2804 грн, в вересні 2017 року у сумі 1926 грн. (т. 1 а.с.29-65).

На підставі наведених висновків акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області №2953/20-40-14-11-11/30289982 від 20.07.2018 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №1 від 07.08.2018 про збільшення сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 7095 грн. 00 коп. з яких: 4730,00 грн - за податковими зобов'язаннями, 2365,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями. (т. 1 а.с. 25);

- №1 від 07.08.2018 з податку на додану вартість про зменшення сум з податкових зобов'язань за квітень-вересень 2017 - на загальну суму 203745,00 грн та зменшення сум податкового кредиту за квітень-вересень 2017 - на загальну суму 189842,00 грн, що не призвело до донарахування податку (т. 1 а.с. 26).

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ НВФ «Промкомплект» звернулось до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності законних підстав для формування позивачем податкового кредиту за результатами відносин із ТОВ «УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ» та ТОВ «ФІРМА «МІРАТОРГ», що мали реальний характер та повністю підтверджені первинними документами, а також правомірності формування податкових зобов'язань за результатами господарських операцій з продажу придбаних товарів подальшим покупцям.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

У відповідності до пп. «а» п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом положень п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п.201.7 ст.201 ПК України).

У відповідності до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За змістом вищенаведених норм ПК України право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування податкового кредиту.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також, норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ НВФ «Промкомплект» (Покупець) укладено договір поставки № 04 від 03.04.2017 із ТОВ «УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ» (Продавець), за умовами якого Продавець зобов'язується передати належний йому товар у власність Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах Договору (т. 1 а.с. 126-127).

ТОВ «УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ» виписано на адресу позивача податкові накладні: № 63 від 24.04.2017 (Розрахунок коригування № 12 від 24.04.2017 до податкової накладної № 63 від 24.04.2017), № 66 від 24.04.2017 (Розрахунок коригування № 13 від 24.04.2017 до податкової накладної № 66 від 24.04.2017), № 14 від 03.05.2017, № 13 від 03.05.2017, № 956 від 23.05.2017, № 955 від 23.05.2017, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі по тексту - ЄРПН), що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з ЄРПН № 304783, № 304877, № 304937, № 304952 (т. 1 а.с. 131-134, 138-139, 143-148).

Сторонами до договору поставки були складені видаткові накладні № 66 від 24.04.2017, № 63 від 24.04.2017, № 14 від 03.05.2017, № 13 від 03.05.2017, № 956 від 23.05.2017, № 955 від 23.05.2017, копії яких надані до матеріалів справи (т. 1 а.с. 128-129, 135-136, 140-141)

Оплата за отриманні товари проведена у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 2742 від 17.05.2017, № 2749 від 23.05.2017, № 2758 від 25.05.2017, № 2766 від 31.05.2017, № 2773 від 01.06. 2017, № 2779 від 07.06.2017, № 2787 від 09.06.2017, № 2808 від 26.06.2017, № 2791 від 16.06.2017, № 2797 від 20.06.2017, № 2806 від 23.06.2017, № 3012 від 01.11.2017, № 3021 від 02.11.2017, № 3074 від 04.12.2017, № 3080 від 05.12.2017, № 3091 від 12.12.2017 № 3225 від 02.03.2018 (на підставі договору про відступлення права вимоги № 02/03 від 02.03.2018 платіж на користь ТОВ «Модерн Інвест» у сумі 30054,63 грн) (т. 1 а.с. 149-167).

Транспортування товару здійснювалося позивачем власними силами, що підтверджується товарно-транспортним накладними № 63-66 від 24.04.2017, № 13-14 від 03.05.2017, № 955-956 від 23.05.2017, копії яких наявні в матеріалах справи (т. 1 а.с. 130, 137, 142).

На підтвердження оприбуткування придбаного у ТОВ «Укрпром-обладнання» товару позивачем надані картки рахунку 631 за квітень 2017р., за травень 2017р. 631 за червень 2017р. (т.1 а.с.168-179).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних, податкових накладних, виписаних позивачем як постачальником, довіреностей на отримання ТМЦ, товарно-транспортних накладних, придбані у ТОВ «УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ» товари були в подальшому реалізовані покупцям ДП Завод «Електроважмаш», ТОВ «Палітра», Філії «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця», ПАТ «ОГХК», КП «Харківський метрополітен», ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», ТОВ «Торгово-промислова група «Альянс», ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», ПП «Джетрон», ПП «Біонтоп», ТОВ «Торговий дім «ЕХЗ», ТОВ «Кривбас-Бераз-Сервіс СП» (т. 1 а.с. 180-250, т. 2 а.с. 1-15).

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивачем (Покупець) укладено договір поставки № 4-07 від 04.07.2017 із ТОВ «ФІРМА «МІРАТОРГ» (Постачальник), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставати у власність Покупця товар, зазначений у видаткових накладних, а Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, прийняти та оплатити цей товар (т. 2 а.с. 16-17).

ТОВ «УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ» виписано на адресу Позивача податкові накладні № 153 від 04.07.2017, № 154 від 04.07.2017, № 155 від 04.07.2017, № 814 від 17.07.2017, № 815 від 17.07.2017, № 1008 від 24.07.2017, № 1351 від 27.07.2017, № 152 від 04.08.2017, № 151 від 04.08.2017, № 654 від 14.08.2017, № 801 від 17.08.2017, № 1414 від 28.08.2017, № 162 від 04.09.2017, № 161 від 04.09.2017, № 610 від 13.09.2017, № 611 від 13.09.2017, № 826 від 18.09.2017, № 825 від 18.09.2017, № 1453 від 28.09.2017, які зареєстровані в ЄРПН, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Єдиного реєстру податкових накладних № 305236, № 305284, № 305328, № 305436, № 305496, № 305485, № 305480, № 305604, № 305611, № 305712 (т. 2 а.с. 22-24, 28-29, 33-34, 37, 41-42, 45, 48, 51, 55-56, 60-61, 65-66, 69-79).

Сторонами до договору поставки були складені видаткові накладні за № 153 від 04.07.2017, № 154 від 04.07.2017, № 155 від 04.07.2017, № 815 від 17.07.2017, № 814 від 17.07.2017, № 1008 від 24.07.2017, № 1351 від 27.07.2017, № 152 від 04.08.2017, № 151 від 04.08.2017, № 654 від 14.08.2017, № 801 від 17.08.2017, № 1414 від 28.08.2017, № 162 від 04.09.2017, № 161 від 04.09.2017, № 610 від 13.09.2017, № 611 від 13.09.2017, № 826 від 18.09.2017, № 825 від 18.09.2017, № 1453 від 28.09.2017, копії яких надано до матеріалів справи (т. 2 а.с. 18-20, 25-26, 30-31, 35, 38-39, 43, 46, 49, 52-53, 57-58, 62-63, 67).

Оплата за отримані товари проведена у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписки по рахунку № 0300 з 17.07.2017 по 31.07.2017 (на підставі договору про відступлення права вимоги № 21-07 від 21.07.2017 платежі здійснені на користь ТОВ «Роут ком» у сумі 2397,00 грн) та платіжних доручень № 2893 від 17.08.2017, № 2897 від 23.08.2017, № 2898 від 29.08.2017, № 2905 від 31.08.2017, № 2911 від 06.09.2017, № 2913 від 06.09.2017, № 2920 від 06.09.2017, № 2933 від 19.09.2017, № 2991 від 20.10.2017, № 2867 від 02.08.2017, № 2869 від 04.08.2017, № 2981 від 17.10.2017 (на підставі договору про відступлення права вимоги № 02-08 від 02.08.2017 платежі здійснені на користь ТОВ «Аскольт Груп» у сумі 24184,00 грн.), № 3106 від 15.12.2017 (на підставі договору про відступлення права вимоги 12/15 від 15.12.2017 платіж здійснено на користь ТОВ «Компанія «Оріон ЛТД» у сумі 351102,11 грн.) (т. 2 а.с. 119-139).

Транспортування товару здійснювалося позивачем власними силами, що підтверджується товарно-транспортним накладними № 153,154,155 від 04.07.2017, № 814,815 від 17.07.2017, № 1008 від 24.07.2017, № 1351 від 27.07.2017, № 151,152 від 04.08.2017, № 654 від 14.08.2017, № 801 від 17.08.2017, № 1414 від 28.08.2017, № 161,162 від 04.09.2017, № 610,611 від 13.09.2017, № 825,826 від 18.09.2017, № 1453 від 28.09.2017, копії яких наявні в матеріалах справи (т. 2 а.с. 21, 27, 32, 36, 40, 44, 47, 50, 54, 59, 64, 68).

На підтвердження оприбуткування товару позивачем надані картки рахунку 631 за липень 2017, за серпень 2017, за вересень 2017, за жовтень 2017, за грудень 2017, за березень 2018 (т. 1 а.с. 80-118).

На підтвердження використання придбаного товару позивачем надано до матеріалів справ копії видаткових накладних, податкових накладних, виписаних позивачем як постачальником, довіреностей на отримання ТМЦ, товарно-транспортних накладних, що свідчать про подальшу реалізацію товару, придбаного у ТОВ «ФІРМА «МІРАТОРГ», покупцям ДП «Завод «Електроважмаш», ТОВ «С-Інжинірінг», ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», ДП «Балаклійський ремонтний завод», КП «Харківський метрополітен», ПАТ «Електромашина», ТОВ «Ентех», ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», Відокремленому підрозділу «Добротвірська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Західенерго», ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», ПП «Біонтоп», ПАТ «Армапром», ТОВ «Торговий дім «ЕХЗ», ПАТ «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів», ВП «Харківський головний матеріально-технічний склад» РФ «Південна залізниця», Філії «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця» (т. 2 а.с. 139-250, т. 3 а.с. 1-87).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вказує, що реальність господарських операцій між позивачем ТОВ НВФ «Промкомплект» та постачальниками ТОВ «УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ» і ТОВ «ФІРМА «МІРАТОРГ» підтверджено первинними документами, а їх результати використані позивачем у власній господарській діяльності.

Щодо доводів відповідача про відсутність в окремих товарно-транспортних накладних номеру пломби, маси брутто, моделі та типу автомобілю HONDA, у зв'язку з чим, за твердженням відповідача, неможливо дослідити відповідність заявленого перевезення технічним характеристикам автомобіля, колегія суддів вказує, що товарно-транспортні накладні є документами, що регламентують взаємини перевізника й замовника як учасників транспортного процесу, і слугують, перш за все, для обліку витрат паливно-мастильних матеріалів та інших транспортних ресурсів.

В той же час, як зазначалось вище, в даному випадку позивачем сформовано податковий кредит не з вартості транспортних послуг, підставою для обліку яких є товарно-транспортна накладна, а з вартості придбаного і перевезеного товару.

При цьому, слід відмітити, що факт отримання ТМЦ підкріплено іншими первинними документами, зокрема, видатковими накладними, до яких зауваження у перевіряючих були відсутні, а також документами про подальшу реалізацію придбаних ТМЦ в рамках господарської діяльності.

Отже, окремі недоліки у заповненні товарно-транспортних накладних не спростовують факту доставки ТМЦ та не є підставою для позбавлення права позивача на віднесення вартості придбаного товару до складу податкового кредиту.

Доводи відповідача про неможливість надання вказаними вище підприємствами послуг позивачеві, в силу відсутності контрагентів позивача за місцезнаходженням, відсутності у них необхідного персоналу, яким могли надаватися послуги, розбіжності між номенклатурою придбання та номенклатурою постачання товарів за ЄРПН, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Такі твердження відповідач мотивує виключно з посиланням на дані податкової інформації, отриманої від інших контролюючих органів, неподання податкової звітності, а також дані ЄРПН щодо невідповідності номенклатури постачання номенклатурі придбання товарів.

Разом з тим, колегія суддів вказує, що відомості податкової інформації та дані ЄРПН не можуть бути взяті до уваги, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Згідно з абз. 5 п. 86.7 ст. 86 ПК України контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акту перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Отже, законодавець чітко і однозначно вказав, що навіть той офіційний письмовий документ, складання якого прямо передбачено законом, а саме акт перевірки, не може бути доказом вчинення податкового правопорушення у разі, коли за ним не винесено податкового повідомлення-рішення або воно вважається відкликаним.

З огляду на викладене, в силу ч. 7 ст. 9, ст.ст.73, 74 КАС України таким доказом не може бути і письмовий документ у вигляді податкової інформації.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що податкова інформація та дані ЄРПН не є належним та допустимим доказом відсутності у позивача права на формування витрат та податкового кредиту по відносинам із виконавцями послуг.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, на час складання і видачі податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, знаходилися на обліку в контролюючому органі, мали статус платників ПДВ, свідоцтва платників ПДВ не були анульовані на момент укладання і вчинення правочинів, докази, що спростовують ці обставини, відповідачем до суду не надано. Відповідачем також не надано належних доказів щодо визнання недійсними у встановленому законом порядку договорів, укладених між позивачем та його контрагентами.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Платник податків, в даному випадку позивач ТОВ НВФ «Промкомплект», не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни своїх контрагентів, та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.

При цьому колегія суддів відмічає, що обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальниками товарів (послуг) по ланцюгу.

Якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України з даного питання, викладеною у постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року у справі № 21-318а14. Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду апеляційної інстанції відповідачем не надано, а колегією суддів при виконанні вимог ст.9 КАС України не виявлено.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та повинні враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 20.03.2018 по справі № 805/10886/13-а (провадження № К/9901/1424/18) зазначає, що за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов'язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено відсутності реального характеру господарських операцій з придбання позивачем товарів у ТОВ «Укрпром-обладнання», ТОВ «Фірма «Міраторг».

Доводи відповідача про відмову головного бухгалтера ТОВ НВФ «Промкомплект» ОСОБА_3 в отриманні запитів податкового органу та у наданні документів на перевірку є суперечливими, оскільки сам відповідач в п. 2.6 акту перевірки зазначає, що ТОВ НВФ «Промкомплект» в ході перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо господарських відносин з ТОВ «Укрпром-Обладнання» за квітень, травень 2017 року та з ТОВ «Фірма «Міраторг» за липень, серпень, вересень 2017 року було надано, зокрема, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні отримані та видані, платіжні доручення, довіреності на отримання товару, сертифікати якості, журнал-ордер по рахунку 631 по контрагентам-постачальникам. При цьому, в пункті 3.1. акту перевірки відповідач аналізує податкові та видаткові накладні, видані позивачеві постачальниками ТОВ «Укрпром-обладнання», ТОВ «Фірма «Міраторг», та вказує на певні недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних.

Вищенаведене дозволяє дійти висновку, що документи на перевірку позивачем були надані, вони були враховані відповідачем при проведенні перевірки, отже, доводи відповідача про відмову головного бухгалтера у наданні документів не беруться колегією суддів до уваги.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість зменшення податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ по операціях з придбання та подальшої реалізації товарів, придбаних у ТОВ «Укрпром-обладнання» за квітень-травень 2017 року та у ТОВ «Фірма «Міраторг» за липень, серпень, вересень 2017 року на користь інших контрагентів позивача, а відтак, податкове повідомлення-рішення №1 від 07.08.2018 про зменшення позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ та податкового кредиту є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 07.08.2018 про збільшення позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки податковим органом встановлено, що «частину отриманих від вищевказаних контрагентів-постачальників позивача - ТОВ «Укрпром-обладнання» та ТОВ «Фірма «Міраторг», товарів, на загальну 4730 грн, в т.ч. (Щітка ЭГ841 2/12,5x40x50 КЛЮС 685.271.168 - 108 шт.) в квітні 2017 року у сумі 2804,00 грн, (Запобіжник розбірний ПР-2 6-15А 220В 200 шт. та Транзистор КТ815Г - 6 шт.) у вересні 2017 року у сумі 1926 грн. підприємством ПВФ «ПРОМКОМПЛЕКТ» У ФОРМІ ТОВ не було реалізовано у відповідному податковому періоді».

Разом з цим, зі змісту податкового повідомлення-рішення №1 від 07.08.2018 вбачається, що податковим органом за квітень 2017 року зменшено позивачу суму податкового зобов'язання на 20719 грн. в той час як суму податкового кредиту на 19000 грн, тобто на 1719 грн. більше. Також за вересень 2017 року позивачу зменшено суму податкового зобов'язання на 55651 грн., а суму податкового кредиту на 53367 грн, тобто на 2284 грн більше.

Вказаний розрахунок не відповідає ані даним акту перевірки, що слугували підставою для збільшення податкового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням №1 від 07.08.2018, ані правилам визначення податкового зобов'язання, передбаченим Подаковим кодексом України.

Отже, сума донарахованих податкових зобов'язань за податковим повідомленням-рішенням №1 від 07.08.2018 не є обґрунтованою, оскільки при її визначенні не бралися до розрахунку суми задекларованих позивачем податкових зобов'язань та податкового кредиту в податкових деклараціях за квітень та вересень 2017 року.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення №1 від 07.08.2018 є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року по справі № 2040/7200/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 19.03.2019 року