Справа № 140/1986/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1060/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року (головуючий суддя Сорока Ю.Ю., м.Луцьк) у справі № 140/1986/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

03.10.2018 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови №ВЛ577/405/АВ/ТД-ФС від 28.09.2018 про накладення штрафу уповноваженими особами в розмірі 111 690 грн.

Позов обґрунтовує тим, що постановою першого заступника начальника Управлінням Держпраці у Волинської області ОСОБА_2 від 28.09.2018 №ВЛ577/405/АВ/ТД-ФС, за порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, в частині допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 111 690 грн. Зазначає, що у встановлений строк вжив заходів щодо усунення порушень зазначених у приписі №ВЛ577/405/АВ/П.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що як оскарженою постановою Управління Держпраці у Волинської області від 28.09.2018 №ВЛ577/405/АВ/ТД-ФС, так і постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10.09.2018 у справі №157/1131/18 позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за допущення працівника ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору. Проте, відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зазначає, що справа щодо накладення стягнення була розглянута за його відсутності із порушенням вимог Закону, оскільки відповідно до п.28 Порядку, затвердженого постановою КМ України від 26.04.2018 №295, у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

З 23.08.2018 по 27.08.2018 державним інспектором Управління Держпраці у Волинській області Коваль У.І., на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування №1104 від 22.08.2018, з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ВЛ577/405/АВ від 27.08.2018.

В акті перевірки №ВЛ577/405/АВ від 27.08.2018 встановлено використання ФОП ОСОБА_1, праці найманого працівника ОСОБА_3 без оформлення трудових відносин, що є порушенням частин 3 статті 24 КЗпП, у зв'язку із чим Управлінням Держпраці у Волинській області винесено припис про усунення виявлених порушень №ВЛ577/405/АВ/П від 28.08.2018 та складено протокол про адміністративне правопорушення №ВЛ/577/405/АВ/П/ПТ від 28.08.2018. За результатами розгляду адміністративного матеріалу, який надійшов від Управлінням Держпраці у Волинської області, про притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП, постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10 вересня 2018 року по справі №157/1131/18 ФОП ОСОБА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 грн.

28.09.2018 постановою заступника начальника Управління Держпраці у Волинської області ОСОБА_2 №ВЛ577/405/АВ/ТД-ФС на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, в частині допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 111 690 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 21 Кодексу законів про працю України (КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено: трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч.1 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Частиною 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (Порядок №509), встановлено, що штрафи передбачені частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (уповноважені посадові особи).

Згідно п.19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (Порядок №295), за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт.

Відповідно до частини 1 статті 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до виключної компетенції суддів районних, районних у місті, міських чи міськрайонних належить розгляд справ, передбачених частинами першою - четвертою та сьомою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою, який згідно зі статтею 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

П.2 ч.2 Порядку №509 передбачено, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Справа про адміністративне правопорушення, в свою чергу, відповідно статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглядається уповноваженим органом після надходження протоколу.

Таким чином суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для розгляду справи та прийняття рішення по справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, а підставою для розгляду справи та прийняття рішення про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління - акт, складений за результатами, інспекційного відвідування.

Разом з тим, судом встановлено, що постанова Управління Держпраці у Волинської області про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 від 28.09.2018 №ВЛ577/405/АВ/ТД-ФС, прийнята на підставі акту інспекційного відвідування №ВЛ577/405/АВ від 27.08.2018, за порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю, на підставі статті 265 Кодексу законів про працю України, за поцедурою визначеною Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, в той час, як постанова Камінь-Каширського районного суду Волинської області у справі №157/1131/18 про притягнення до адміністративної відповідальності була винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №ВЛ/577/405/АВ/П/ПТ від 28.08.2018, за порушення частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення у порядку визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10.09.2018 та постановою заступника начальника Управління Держпраці у Волинської області ОСОБА_2 №ВЛ577/405/АВ/ТД-ФС від 28.09.2018 позивача притягнено до різної відповідальності, передбаченої різними нормативно-правовими актами, зокрема, Кодексом про адміністративні правопорушення України та Кодексом законів про працю України, а відтак, суд вважає, що позивача не притягнено двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, щодо посилань апелянта на порушення Управлінням Держпраці у Волинської області процедури розгляду справи та прийняття рішення про накладення штрафу, а також протиправного притягнення його до відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

05.09.2018 начальником Управління Держпраці у Волинській області було прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ВЛ577/405/АВ/ТД на ФОП ОСОБА_1, відповідно до якого розгляд справи було призначено на 12 год. 30 хв. 18 вересня 2018 року.

18.09.2018 від ФОП ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, до якого було долучено заяву з письмовими поясненнями та копію постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3 Порядку №509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Відповідно до п.5 Порядку №509, у разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Згідно з вимогами п.6 Порядку №509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідності до пунктів 5, 6 Порядку №509, розгляд справи було продовжено, про що 21.09.2018 за вихідним №2553/09 ФОП ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про дату розгляду справи. Крім того, ФОП ОСОБА_1 було додатково повідомлено телефонограмою.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до вимог п.29 Порядку №295, заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці, вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому доводи апелянта слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб'єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 140/1986/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 19 березня 2019 року.