Справа № 160/400/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

20 лютого 2019 року Справа № 160/400/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 р. провадження по справі було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження, за правилами загального позовного провадження.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Головним управлінням ДФС України у Дніпропетровській області, за результатами перевірки стану дотримання вимог законодавства під час провадження діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у ФОП ОСОБА_3, РНКПП НОМЕР_1, м. Дніпро, вул. Дороніна, 4/1, на підставі акта фактичної перевірки № 0470/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 14 грудня 2018 року, прийнято рішення № 000106/04-36-14-10/НОМЕР_1 від 28 грудня 2018 року про застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 фінансових санкцій, відповідно до абз. 5 частини другої статті 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Позивач зазначає, що фінансові санкції до останнього застосовані за порушення ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - за роздрібну торгівлю алкогольними без наявності відповідної ліцензії.
Відповідно до акта перевірки № 0470/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 14 грудня 2018 року, в ході перевірки було встановлено факт реалізації пива «Вайсберг» (1 л.) за ціною 28,00 грн. 05 квітня 2018 року без ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.
Після 04 квітня 2018 року ліцензію на право здійснення господарської діяльності не було анульовано в порядку, передбаченому ст. 13 ч. 16 Закону України № 222-VIII від 02 березня 2015 року «Про ліцензування видів господарської діяльності». Також позивачем зазначено, що ліцензія не призупинялась і не анулювалась в порядку, передбаченому ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» або в будь-якому іншому встановленому законом порядку.
Позивач зазначає, що з метою переоформлення ліцензії, яке не потребує, виходячи з вищенаведених вимог чинного законодавства, повторної подачі необхідної документації про здійснення господарської діяльності, вже не будучи здобувачем ліцензії, на відміну від її первинного отримання, та не будучи її позбавленим у встановленим законом порядку, останнім 02 квітня 2018 року було здійснено чергову щоквартальну оплату за ліцензію у розмірі 2000 гривень, в підтвердження чого надано платіжне доручення № 201 від 02 квітня 2018 року.
Водночас, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 05 квітня 2018 р право на здійснення зазначеного вище виду господарської діяльності не призупинялось та не анулювалось.
На підставі викладених вище, позивач просить суд позовну заяву задовольнити, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області №000106/04-36-14-10/НОМЕР_1 від 28 грудня 2018 про застосування фінансових санкцій на суму 17 000 грн.
08.02.2019 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду, повноважним представником відповідача було подано відзив на позовну заяву від 08.02.2019 р. вх.№6839/19, який обґрунтований наступним.
За результатами перевірки ФОП ОСОБА_3 складено акт №0470/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 14.12.2018 року, в якому в ході перевірки встановлено порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР, щодо здійснення реалізації алкогольних напоїв, а саме: пиво «Вайсберг» (1 літр) за ціною 28,00 грн., 05.04.2018 року без ліцензіції на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.
Враховуючи викладене вище, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні предявлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В судове засідання, призначене на 20.02.2019 року зявились всі сторони у справі.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважний представник як позивача, так і відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 20.02.2019 року.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення повноважних представників як позивача, так і відповідача, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 323145 Серія В00.
За наслідками проведеної перевірки складено акт фактичної перевірки від 14.12.2018 р. №0470/04/36/РРО/НОМЕР_1, відповідно до висновків якого встановлено порушення позивачем ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: реалізації алкогольних напоїв - пива «Вайсберг» (1 літр) за ціною 28,00 грн., 05.04.2018 року без ліцензіції на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.
При цьому, зазначений акт був підписаний особисто позивачем без будь яких зауважень та заперечень, що підтверджується підписом останнього в графі «з актом перевірки ознайомлений, один примірник акта перевірки отримав» (а.с. 28).
28.12.2018 року на підставі зазначеного акту перевірки відповідачем винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 28.12.2018 року №000106/04-36-14-10/НОМЕР_1 на суму 17 000,00 грн.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обовязків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обовязків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996р. № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI, Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», тощо.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. п. 61.1. ст. 61 ПК України визначається поняття податкового контролю як системи заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлюється, що імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися субєктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.
Відповідно до ч.15 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлюється, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися субєктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
При цьому, ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі субєкта господарювання терміном на один рік і підлягають обовязковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі субєкта господарювання.
Відповідно до ст.16 зазначеного Закону визначаються органи контролю за виробництвом і торгівлею спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами.
Відповідно до ч.4 ст.17 вказаного вище Закону рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом сирцем виноградним, спиртом - сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.
Відповідно до Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р.№790 з відповідними змінами та доповненнями визначається механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а також у п.2 Порядку визначено, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Відповідно до п.3 вказаного вище Порядку визначено, що до субєктів господарювання, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених законом.
Відповідно до п.5 наведеного вище Порядку серед підстав для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є і акт перевірки додержання субєктом господарювання встановлених вимог, обовязкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.
Відповідно до п.6 зазначеного Порядку визначено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.
Відповідно до п.8 зазначеного Порядку чітко визначено, що рішення про застосування фінансових санкцій до субєкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку. Питання про застосування фінансових санкцій може розглядатися за участю представника субєкта господарювання на його вимогу або на вимогу органу, що прийняв рішення про застосування фінансових санкцій.
Як зясовано судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем дійсно було вчинено порушення, передбачене ч.5 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: здійснена роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами без наявності у нього відповідної ліцензії в період з 04.04.2018 року по 24.04.2019 року.
При цьому, представником позивача даний факт визнавався та не оскаржувався.
При цьому, твердження представника позивача щодо неправомірності оскаржуваного рішення повністю спростовуються наведеними вище п.п.5, 6, 8 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р.№790 з відповідними змінами та доповненнями.
Щодо неспіврозмірності штрафної санкції, визначеної відповідачем в рішенні про застосування фінансових санкцій від 28.12.2018 року №000106/04-36-14-10/НОМЕР_1 на суму 17 000,00 грн. виявленому порушенню, про що представником позивача було заявлено в судовому засіданні, суд зазначає наступне.
Як вже вказувалося вище, пунктом 3 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р.№790 з відповідними змінами та доповненнями визначено, що до субєктів господарювання, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених законом.
Відтак, відповідач, визначаючи в рішенні про застосування фінансових санкцій від 28.12.2018 року №000106/04-36-14-10/НОМЕР_1 на суму 17 000,00 грн. фінансову санкцію в розмірі 17 000,00 грн., діяв на підставі п. 3 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р.№790, та виходячи зі змісту абзацу 5 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», зважаючи при цьому на зміст виявленого порушення.
Крім того, встановлюючи всі обставини у справі, головуючим у справі уважно було вислухано пояснення представника позивача з посиланням на факт проплати за отримання відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, в підтвердження чого надано платіжні доручення, а саме: №274 від 04.01.2019 р. на загальну суму 2 000,00 грн.; №201 від 02.04.2018 р. на загальну суму 2 000,00 грн. з приводу яких суд зазначає наступне.
Вказана позиція позивача не приймається судом у якості належного та своєчасного доказу наявності відповідних порушень з боку відповідача щодо проведення перевірки, оформлення її результатів та винесення оскаржуваного рішення, а також щодо обєктивної неможливості вчасного отримання відповідних ліцензій позивачем, оскільки платіжні доручення, а саме: №274 від 04.01.2019 р. на загальну суму 2 000,00 грн.; №201 від 02.04.2018 р. на загальну суму 2 000,00 грн. не підтверджують факт наявної у позивача ФОП ОСОБА_3, в період з 04.04.2018 р. по 24.04.2019 р. ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.
При цьому, будь якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.73 -76 КАС України, окрім посилань позивача на той факт, що останньому, ліцензію 04.04.2018 р. на право здійснення господарської діяльності не було анульовано в порядку, передбаченому ст.13 ч.16 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», та ліцензія не призупинялась, а відтак, положення ст.15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», яке встановлює дію ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями строком на один рік, не свідчить про позбавлення ФОП ОСОБА_3, у встановленому законом порядку права на здійснення господарської діяльності з приводу алкогольних напоїв за умови додержання останнім необхідних вимог закону щодо переоформлення ліцензії, зазначено не було.
Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься постанова Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.01.2019 р. №205/9595/18 (провадження 3/205/576/19), якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.164 КУпАП, про притягнення до адміністративної відповідальності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, закрито у звязку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Зазначена вище постанова Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.01.2019 р. №205/9595/18 (провадження 3/205/576/19) набрала чинності 01.02.2019 р., що підтверджується відповідним написом на примірнику даної постанови.
Водночас суд зазначає, що постанова Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.01.2019 р. №205/9595/18 (провадження 3/205/576/19), не має преюдиційного значення для вирішення даної справи №160/400/19 по суті, оскільки предметом спору у наведеній вище справі є саме: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області №000106/04-36-14-10/НОМЕР_1 від 28 грудня 2018, якому будь-якої оцінки Ленінським районним судом м.Дніпропетровська у наведеній постанові надано не було, про застосування фінансових санкцій на суму 17 000 грн., що виключає застосування даного судового рішення при розгляді і вирішенні даної справи по суті.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини є обовязковим для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частина 1 статті 77 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч.2 ст.77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Системний аналіз наведених вище норм чинного податкового законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про відсутність обґрунтування з боку позивача належними доказами в розумінні ст. ст. 73 - 76 КАС України протиправного характеру оскаржуваного рішення, а відтак, оскаржуване рішення з огляду на ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є прийнятим відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене вище рішення; своєчасно, що свідчить як про відсутність протиправного характеру оскаржуваного рішення, так і про факт відсутності порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача у публічно правових відносинах з боку субєкта владних повноважень, що виключає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_3 в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.
Відтак, судом при вирішенні справи встановлено та надано вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою зясування всіх обєктивних причин і факторів, що зумовили відсутність настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, а також, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства перевірена відповідність оскаржуваного рішення контролюючого органу вимогам, зокрема принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 01 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_4