Справа № 820/6184/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 березня 2019 р. Справа № 820/6184/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Тацій Л.В.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2017 року по справі № 820/6184/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнелія"

до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2017 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнелія" до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Броварською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області 29.01.2018 року подавана апеляційна скарга на зазначене рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 апеляційну скаргу залишено без руху, а ухвалою від 27.02.2018 - повернуто скаржнику.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 вручена відповідачу 08.03.2018 (а.с. 96, т. 26).

Відповідач 10.12.18 засобами поштового зв'язку повторно направив апеляційну скаргу по цій справі через Харківський окружний адміністративний суд, яку адресував Другому апеляційному адміністративному суду та 11.12.18 повністю аналогічну за змістом та підписану одним і тим же представником, але адресовану Харківському апеляційному адміністративному суду.

Таким чином, ці апеляційні скарги розцінюються судом як одна скарга, що подана 10.12.2018 повторно на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2017 по справі № 820/6184/17.

Разом з апеляційною скаргою відповідач подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому заявник посилається на відсутність коштів для сплати судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 причини пропуску строку, зазначені відповідачем у заяві визнані неповажними та у поновленні строку відмовлено.

Від Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області до суду надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як встановлено повний текст рішення суду першої інстанції складено 28.12.2017, апеляційна скарга відповідачем 29.01.2018 вперше подана у строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 апеляційну скаргу залишено без руху, а ухвалою від 27.02.2018 - повернуто скаржнику.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 вручена відповідачу 08.03.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 96, т. 26).

Відповідач тільки 10.12.18 засобами поштового зв'язку повторно направив апеляційну скаргу, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, посилається виключно на відсутність коштів для сплати судового збору та на підтвердження цих обставин надав копії службової записки начальника юридичного управління від 17.01.2018 та від 25.10.2018, відповіді на ці листи ГУ ДФС у Київській області про недостатність коштів.

Наведені підстави визнані судом неповажними та апеляційна скарга залишена без руху, а відповідачу запропоновано надати клопотання про поновлення строку із вказанням інших підстав поважності пропуску строку та надати відповідні докази.

В клопотанні про поновлення строку, поданому на виконання вимог ухвали суду від, заявник, обґрунтовуючи поважність пропуску строку зазначає про відсутність коштів, а також про значний розмір судового збору, так і ухвал суду, що підтверджує, поданими раніше копіями службової записки начальника юридичного управління від 17.01.2018 та від 25.10.2018, відповіді на ці листи ГУ ДФС у Київській області про недостатність коштів.

Водночас, відповідачем не надано жодного доказу вжиття заходів для усунення недоліків апеляційної скарги після її повторного подання 29.01.2019, доказів відсутності коштів станом на дату звернення із цим клопотанням про поновлення строку, яке направлено на адресу суду 10.03.2019.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п'ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв'язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою і так далі.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Пунктом 1 частини п'ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що однією з вимог апеляційної скарги визначено надання документа про сплату судового збору.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб'єктами, що реалізують свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Таким чином, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Крім того, у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд зверну увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов'язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Довготривала процедура погодження та сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Відповідач, діючи як суб'єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов'язків поряд з іншими учасниками справи й, до того ж, є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому зупинення на рахунку податкового органу фінансових операцій, зокрема, в частині видатків передбачених на сплату судового збору, не повинно впливати на можливість неухильного виконання останнім покладених на нього нормами Кодексу адміністративного судочинства України процесуальних обов'язків щодо оформлення апеляційної скарги, та не повинно ставитись у залежність від правовідносин, у які податковий орган вступає в інших сферах його діяльності, зокрема, з приводу безспірного списання коштів з його рахунків на підставі виконавчих документів, оскільки ці фактори не є взаємопов'язаними.

Не свідчать про поважність підстав пропуску строку апеляційного оскарження і доводи відповідача щодо неналежного фінансування з боку державного бюджету, оскільки особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а тому обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб'єктами владних повноважень не є об'єктивними та непереборними підставами, які перешкоджають оскаржити судові рішення в межах встановленого законодавством строку апеляційного оскарження та реалізувати своє право щодо оскарження без порушення порядку здійснення такої процесуальної дії.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 13 листопада 2018 року у справі № 804/958/17 (К/9901/60991/18).

Таким чином, відсутність фінансування та несвоєчасна сплата судового збору не можуть бути визнані такими обставинами, що є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Жодних інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, апелянтом не надано, немає таких доказів і в матеріалах справи.

Відповідно до п 4 ч 1 ст 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з ч 3 ст 299 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п'яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи, що подана відповідачем заява про поновлення строку на апеляційне оскарження належним чином не обґрунтована, колегія суддів дійшла висновку про визнання неповажними причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2017.

Таким чином вимоги ухвали суду не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунуто, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2017 по справі № 820/6184/17 - залишити без задоволення.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Броварська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2017 року по справі № 820/6184/17 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Корнелія" до Броварська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді А.М. Григоров Н.С. Бартош