Справа № 806/1538/18
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1538/18

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

19 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання бездіяльність протиправною, зобов'язання розглянути клопотання та передати в оренду земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання бездіяльність протиправною Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_2 від 02 березня 2018 року.

Також позивач просив зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розглянути клопотання ОСОБА_2 від 02 березня 2018 року та передати в оренду земельну ділянку за кадастровим номером :05:000:0225 площею 7.3311 га для сінокосіння на 49 років, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_2 від 02.03.2018 про надання в оренду земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0225 площею 7.3311 га для сінокосіння, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області;

- зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розглянути клопотання ОСОБА_2 від 02.03.2018 про надання в оренду земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0225 площею 7.3311 га для сінокосіння, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не вірно дав оцінку дійсним обставинам справи.

В силу положень п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання в оренду терміном на 49 років для сінокосіння земельної ділянки площею 7,3311 га за кадастровим номером :05:000:0225, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області.

У клопотанні позивач зазначає, що проект землеустрою знаходиться в Головному управлінні Держгеокадастру у Житомирській області Брусилівському районному відділі.

Клопотання ОСОБА_2 зареєстроване в Головному управління Держгеокадастру в Житомирській області 02.03.2018 №Г-1647/0/21-18, що підтверджується відміткою на клопотанні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду клопотання від 02.03.2018 позивач звернувся з позовом до суду та просить зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розглянути клопотання та передати земельну ділянку в оренду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, якими спростовуються доводи позивача про розгляд його клопотання від 02.03.2018.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ч.2,3 ст.22 ЗК України вказано, що до земель сільськогосподарського призначення, окрім іншого, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), такі землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, окрім іншого, для сінокосіння та випасання худоби.

Як передбачено ч.2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ст.93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.3 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ч.6 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Згідно з ч.10 ст.23 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Встановлено, що за результатами розгляду клопотання позивача про надання в оренду терміном на 49 років для сінокосіння земельної ділянки площею 7,3311га за кадастровим номером :05:000:0225, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області ОСОБА_2 відмовлено у наданні в оренду вказаної земельної ділянки, про що повідомлено листом від 30.03.2018 №Г-1731-0-1762/0/22/18. (а.с.47).Вказаний лист був доданий відповідачем до апеляційної скарги.

Відповідно до дослідженого судом вказаного листа підставою для відмови слугувала відсутність розробленого проекту землеустрою щодо відведення вказаної ділянки саме в оренду позивачу строком на 49 років.

Також позивачу повідомлено, що відповідно до постанови КМУ від 07.06.2017 №413 «Деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в користування (оренда, емфітевзис) повинні у разі надходження заявок на отримання земельних ділянок для сінокосіння, випасання худоби, городництва передавати у користування (оренда, емфітевзис) лише за результатами земельних торгів.

Тобто, в частині надання відповіді листом, колегія суддів зауважує, що положенням про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

Згідно п.8 Положення №333, головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ.

Таким чином, передача земельної ділянки в оренду або відмова у такій передачі має бути викладена у формі наказу територіального органу Держгеокадастру.

Разом з тим, в даному випадку позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою за наслідками розгляду якої субєкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній надаючи відмову позивачу у задоволенні клопотання про надання в оренду земельної ділянки у вигляді листа діяв у невстановленій законодавством формі.

Враховуючи зазначене вище, а також правову позицію Верховного Суду в справі №820/4555/17 та № №1640/2592/18, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання в оренду земельної ділянки чи відмову у її наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Водночас, апелянт в скарзі посилається на судову практику інших адміністративних судів (Житомирського окружного адміністративного суду), однак дана позиція відповідача не узгоджується з ст.242 КАС України в якій зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а отже не може бути врахована судом.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду клопотання позивача від 02.03.2018 про надання в оренду земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0225 площею 7.3311 для сінокосіння, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області.

Тому, оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у не розгляді клопотання позивача від 02.03.2018, то колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області розглянути клопотання позивача від 02.03.2018 про надання в оренду земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0225 площею 7.3311 для сінокосіння, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області.

Стосовно доводів апелянта про втручання в дискреційні повноваження колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Частина 2 ст.19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (ч.2 ст.245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Рішенням від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 ОСОБА_3 Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 суд вказав, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Гавенда проти Польщі" від 14.03.2002; рішення Європейського Суду з прав людини у справі "ОСОБА_4 проти Швейцарії" від 16.02.2000).

Загальні принципи диференціації між підміною органу державної влади судом та здійсненням правосуддя безпосередньо сформульовано в рішенні у справі "Фадеева проти Росії" від 09.06.2005, в якому Європейський Суд з прав людини з відсилкою до справи "Баклі проти Сполученого Королівства", зазначив, що: "Згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку "необхідності" втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції".

Однак, оскільки суд першої інстанції своїм рішенням зобов'язав Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розглянути клопотання позивача про надання земельної ділянки в оренду для сінокосіння, то колегія суддів не вбачає в даних діях втручання в дискреційні повноваження відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_4