Справа № 756/11236/18
Суддя: Ніколенко Д. М.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/211/4/19
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
14 березня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання Нікітенкової М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії НК № 673286 від 25 серпня 2018 року про накладення адміністративного стягнення згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП, посилаючись на порушення його прав при винесенні постанови та порядку і місця розгляду справи. В обґрунтування позову зазначив, що 25 серпня 2018 року приблизно о 22-40 годині він на автомобілі НОМЕР_1 рухаючись по вулиці Малиновського в напрямку станції метро Оболонь в Оболонському районі місті Києва по крайній правій смузі для руху зупинився на вимогу патрульних поліцейських, ввімкнувши відразу відео фіксацію на своєю телефоні. Підійшовши до автомобіля та не представившись, співробітник поліції зазначив, що в у автівки не працює підсвітка заднього номерного знаку, що є порушенням та сказав надати посвідчення водія, реєстраційний талон на транспортний засіб та поліс обовязкового страхування. Переконавшись у справності освітлення заднього номерного знаку та надавши можливість переконатися в цьому представнику відповідача, він повернувся до автомобіля уточнивши, чи може він продовжувати подальший рух. На що інспектор, незважаючи на відсутність порушення, про що сам неодноразово стверджував згідно відеозапису, наполягав на ознайомленні з документами. Обійшовши автівку, поліцейський зазначив, що порушення в нього вже явні є та попросив надати йому вогнегасник та аптечку. Через деякий час йому було повідомлено про наявність тріщини в задньому правому покажчику повороту, що є порушенням п. 31.4 Г ПДР, на підставі чого інспектор склав постанову серії НК № 673286 від 25.08.2018 р. Посилаючись на розгляд справи за його відсутності без фактичного розгляду справи, відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, винесення постанови на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцем правопорушення (УПП в м. Києві), неправильну кваліфікацію правопорушення, оскільки пункт 31.4 «г» в ПДР взагалі відсутній, а вказане слід кваліфікувати як порушення п. 31.4.3. ПДР та відповідно ст. 125 КУпАП, за що передбачена відповідальність у вигляді попередження, просить задовольнити заявлені вимоги.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року матеріали адміністративної справи направлені до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу за підсудністю.
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року позов залишено без руху для приведення позову у відповідність до вимог частини 4 статті 161 КАС України та частини 2 статті 94 КАС України.
Ухвалою суду від 08 січня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання сторони не зявилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомили.
Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в позові.
Відповідач відзиву на позов та доказів на його обґрунтування до суду не надав.
Враховуючи положення статті 205 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Як встановлено судом, 25 серпня 2018 року інспектором було винесено постанову серії ДПО18 № 439386 відносно ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 7 копія постанови).
Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 25 серпня 2018 року приблизно о 22-40 годині керував автомобілем НОМЕР_2 по вулиці Малиновського в напрямку станції метро Оболонь в Оболонському районі місті Києва, з тріщиною на задньому правому покажчику повороту, за що притягнутий до відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП.
Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395 (далі - Інструкція) .
Пунктом 4 Інструкції передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Інструкції поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121, частинами третьою і четвертою статті 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, 188-28 КУпАП.

З аналізу зазначених норм вбачається відсутність обов`язку поліцейського складати протокол у випадку вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Суд зауважує, що, враховуючи приписи п. 5 Інструкції, а також вчинення заявником адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, дії відповідача 3 щодо винесення виключно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без складення відповідного протоколу є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Тому суд відхиляє доводи позивача, із посиланням на вищевказане рішення Конституційного Суду України, щодо незаконності розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Позаяк, Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Вказана права позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12 березня 2018 року по справі №751/6165/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом.

Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі ПДР), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил.

Згідно з підпунктом д) пункту 2.3. ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Нормами частини 2 статті 70 КАС України встановлено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України пеередбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З наведеного вбачається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, показання технічних засобів, що мають функції фотозйомки та відеозапису.

На підтвердження обґрунтованості та законності оскаржуваної постанови відповідачем в якості доказу до письмових заперечень не надано ні відзиву на позов, ні відеозапису правопорушення, тобто відповідачем не доведено, що позивачем порушено вимоги частини 1 статті 121 КУпАП.

Більш того, копія постанови є нечитаємою та з поганою якістю, що не дозволяє суду вирішити питання про факт порушення позивачем вимог ПДР. Відповідачем же не надано доказів на обґрунтування заявлених вимог із спростуванням зазначеного в оспорюваній постанові.

Відповідно до частини 5 статті 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності свого рішення, судом встановлено наявність порушень процесуальних прав позивача як особи, відносно якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 134, 139, 243-246,286 КАС України , суд, -

ухвалив:

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії НК № 673286 від 25 серпня 2018 р. винесену інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КупАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з дня його проголошення.

Суддя Д.М.Ніколенко