Справа № 280/625/19
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 березня 2019 року о/об 09 год. 05 хв.Справа № 280/625/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Новіковій Д.А., розглянувши у місті Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69050, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1)

до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69014, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Карпенка-Карого, буд.25-А; )

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1О.) до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (надалі - відповідач, ОСОБА_2 ОУПФУ м.Запоріжжя), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.а ст.13, 14 Закону України Про пенсійне забезпечення (за Списком №1) позивачу; 2) зобовязати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.а ст.13, 14 Закону України Про пенсійне забезпечення (за Списком №1) позивачу, врахувавши період роботи з 17.07.1984 по 20.11.1984 на посаді учня прохідника з повним робочим днем, з 20.11.1984 по 22.07.1985 на посаді підземного прохідника з повним робочим днем під землею, з 19.08.1985 по 10.07.1990 та з 18.02.1993 по 31.10.1996 на посаді прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті; 3) зобовязати відповідача визначити розмір та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 12.08.2018.

Позивач у позові зазначив, що звернувся до ОСОБА_2 ОУПФУ м.Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (за Списком №1) та надав всі необхідні документи, а саме: трудову книжку, в якій є запис про період роботи з 17.07.1984 по 20.11.1984 на посаді учня прохідника з повним робочим днем, з 20.11.1984 по 22.07.1985 на посаді підземного прохідника з повним робочим днем під землею, з 19.08.1985 по 10.07.1990 та з 18.02.1993 по 31.10.1996 на посаді прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті; довідку №08/30 від 17.05.2018 про підтвердження пільгового стажу роботи за Списком №1, видану Державним відкритим акціонерним товариством «Шахтарське управління №10» (яка дублює данні трудової книжки, на випадок її відсутності); довідки №194 та №195 від 27.03.2018 видані особливим підрозділом «Шахта «Чайкіно» (які дублюють данні трудової книжки, на випадок її відсутності); довідку №303 від 04.04.2018 видану Федеральним державним унітарним підприємством «Державний трест «Арктіквугілля». Водночас попри наявність у відповідача реальної можливості та всіх необхідних документів, він не вчиняє дії щодо призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (за Списком №1), чим порушує гарантоване ст.46 Конституції України право позивача на соціальний захист, що триває до цього часу. Свою бездіяльність відповідач безпідставно обґрунтовує положеннями ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 за №1207-VІІ, оскільки державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Проте, відповідно до записів трудової книжки позивач працював ще в той період, коли Донецька область не була тимчасово окупованою територією України та безпосередньо входила до її складу, а з набранням чинності Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Донецької області хоч і віднесена до тимчасово окупованої, проте досі залишається невід'ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання (ст.134 Конституції України), тому посилання про недійсність будь-яких актів, виданих органами та/або особами на тимчасово окупованій території, є безпідставними і не можуть вважатися вагомими причинами відмови для призначення пенсії, оскільки це порушує норми конституційних прав і свобод. Крім того, з огляду на підтвердження записами в трудовій книжці виконання позивачем підземних робіт, потреба у наданні уточнюючих довідок з підприємства взагалі відсутня. Отже, відповідач допускає протиправну бездіяльність, яка виражається у не вчиненні дій щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (за Списком №1) позивачу та не зараховує період роботи з 17.07.1984 по 20.11.1984 на посаді учня прохідника з повним робочим днем, з 20.11.1984 по 22.07.1985 на посаді підземного прохідника з повним робочим днем під землею, з 19.08.1985 по 10.07.1990 та з 18.02.1993 по 31.10.1996 на посаді прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті. За викладених обставин позивач змушений звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що позивач звернувся до відповідача з метою призначення пенсії на пільгових умовах 26.02.2018 з заявою про призначення, пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Відповідачем розглянуто заяву позивача разом з наданими документами та прийнято Рішення №19 від 25.05.2018 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Оскільки, в трудовій книжці позивача та додатково наданих документах зазначено лише посади, на які позивача було зараховано, переведено або звільнено з посиланням на накази, але не зазначено характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи, не підтверджується зайнятість на роботах із шкідливими умовами праці повний робочий дінь. За таких обставин 25.05.2018 комісією про відмову в призначенні пенсії прийнято Рішення №19 про відмову позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1. На підставі наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, до страхового стажу можливо зарахувати 21 рік 10 місяців 6 днів, в тому числі пільгового стажу за Списком №1 2 роки 7 місяців 6 днів (з 26.07.1990 по 24.09.1992). Таким чином, на час звернення до суду у позивача недостатньо страхового стажу та є лише 21 рік 10 місяців 6 днів, що є не виконанням однієї із умов призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пп.1 п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідач зазначає, що позивач дізнався про порушення своїх прав з Рішення відповідача від 25.05.2018 за №19, у звязку з чим процесуальні строки повинні обчислюватись з дня коли позивач дізнався про порушення своїх прав. При цьому позивач не зазначає жодної причини пропуску звернення до суду.

Відповідач заперечував проти позову.

Відповідачем у відзиві на адміністративний позов не зазначено та не надано доказів коли саме позивач дізнався про порушення своїх прав.

Дослідивши матеріали справи, суд зясував наступне.

ОСОБА_3, відповідно до Паспорта громадянина України ВЕ424061, народився 02.09.1963.

У Трудовій книжці серії БТ-І №6338699 зазначено про таку трудову діяльність позивача: з 05.05.1982 по 24.04.1984 проходив військову службу; з 17.07.1984 по 19.11.1984 працював на посаді учня прохідника з повним робочим днем під землею в Шахтопрохідному управлінні №10 треста «Горлівськвуглебуд» відповідно до Наказу №123/к від 06.08.1984; з 20.11.1984 по 22.07.1985 працював на посаді підземного прохідника з повним робочим днем під землею в Шахтопрохідному управлінні №10 треста «Горлівськвуглебуд» відповідно до Наказу №207/к від 28.11.1984; з 19.08.1985 по 09.07.1990 працював на посаді прохідник 5 розряду з повним робочим днем у шахті «Чайкіно» Макіївського виробничого обєднання з добичі вугля «Макіїввуголь»; з 10.07.1990 по 17.02.1993 перебував у відрядженні у розпорядженні ВО «Артиквуголь»; з 18.02.1993 по 31.10.1996 працював на посаді прохідник 5 розряду з повним робочим днем у шахті «Чайкіно» Макіївського виробничого обєднання з добичі вугля «Макіїввуголь»; з 02.09.2002 по 03.03.2003 працював в ТОВ «ТЕХНОБУД»; з 01.04.2004 по 21.11.2008 працював вогнетривником в ПКЧП «Гранд-Люкс» м.Макіївка; з 16.09.2011 по 06.12.2012 працював вогнетривником 6 розряду ПП «Спецдомнасервис».

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 26.02.2018 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №1.

Відповідачем розглянуто заяву позивача разом з наданими документами та прийнято Рішення №19 від 25.05.2018 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В Рішенні №19 від 25.05.2018 зазначено: «… Згідно п.п.1-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. №1207-VІІ (зі змінами), Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особина тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу до страхового стажу ОСОБА_1 можливо зарахувати 21 рік 10 місяців 6 днів загального стажу та 2 роки 7 місяців 6 днів пільгового стажу роботи за Списком №1. … У разі підтвердження періодів роботи із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №1 уточнюючими довідками, відповідно до чинного законодавства, пенсія буде призначена за умови повторного звернення з дати надання нової заяви. …».

На звернення позивача ОСОБА_2 ОУПФУ м.Запоріжжя надано відповідь №49/М-1 від 28.01.2019, якою позивача повідомлено про відмову у призначенні пільгової пенсії за Списком №1 відповідно до вказаного Рішення №19 від 25.05.2018.

Відповідачем при призначенні пенсії позивачу не враховано до пільгового стажу за Списком №1 періоди: з 17.07.1984 по 22.07.1985 на підставі Довідки №08/30 від 17.05.2018 виданої Державним відкритим акціонерним товариством «Шахтарське управління №10» (яка дублює данні трудової книжки); з 19.08.1985 по 10.07.1990 на підставі Довідки №194 та з 18.02.1993 по 31.10.1996 на підставі Довідки №195 від 27.03.2018 виданих відокремлиним підрозділом «Шахта «Чайкіно» (які дублюють данні трудової книжки).

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст.46 Конституції України).

Згідно з ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч.1-ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати Європейського суду з прав людини від 18.02.2009), стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу №1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24.04.2014, заява №38677/06) Європейський суд з прав людини нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», стандарти Європейського суду з прав людини можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014, тощо).

Більше того, відповідно до ст.14 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації: «1.Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2.Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід відзначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві.

Так, відповідно до ст.5 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінації є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск.

Згідно з ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який раніше працював на підприємствах, які залишилися на тимчасово окупованій території України, що унеможливлює подання будь-яких уточнюючих довідок (а у випадку надання таких документів вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки неможливо перевірити їх достовірність).

Слід зазначити, що відповідач відмовляється визнати пільговий стаж позивача на тій підставі, що надані позивачем довідки, які були видані підприємством, яке залишилося на тимчасово окупованій території України, відповідач не врахував як такі, що видані незаконно.

Разом із тим, ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого 12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України №637 (надалі «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п.20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). (…) У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. (…).

Як зазначено у п.17 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

На переконання суду, «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим даним Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуація (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків). У жодному разі не можна дійти висновку, що метою цього Порядку є створення формальних перешкод для реалізації права особи на отримання пенсії.

І хоча, вимагаючи деякі документи (наприклад, уточнюючу довідку підприємства), органи Пенсійного фонду України переслідують в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, тим не менше органи Пенсійного фонду України, виконуючи свої повноваження повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно (ч.2 ст.2 КАС України) з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Разом із цим, у цій справі відповідач не застосував жодних з указаних вище правових процедур підтвердження пільгового стажу, передбачених «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» та не врахував, що доступ до трудових архівів відповідних підприємств є неможливим внаслідок воєнних дій та тимчасової окупації частини території Донецької області.

У даному випадку відповідач повинен був керуватися положеннями ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також пунктами 1, 2, 17, 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», та перевірити наявність пільгового стажу на підставі записів у трудовій книжці, показань свідків, даних, наявних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи наведене та матеріали справи, позивачем документально доведено необхідність зарахування до пільгового стажу періоди робіт передбачених Списком №1 з 17.07.1984 по 19.11.1984, з 20.11.1984 по 22.07.1985, з 19.08.1985 по 09.07.1990 та з 18.02.1993 по 31.10.1996, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача та становить 9 років 7 місяців 7 днів.

Таким чином, загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 10 місяців 6 днів, з яких пільговий стаж за Списком №1 становить 12 років 2 місяці 13 днів.

Крім того, у п.136 рішення у справі «Мозер проти Республіки Молдова та Росії» від 23.02.2016 Європейський суд з прав людини Суд наголосив на необхідності уникнення вакууму в системі захисту прав людини, і, отже, важливість забезпечення того, щоб передбачені Конвенцією права були захищені на всій території всіх Договірних Сторін, навіть на територіях, які фактично знаходяться під контролем іншої Договірної Сторони, наприклад, через підпорядковану місцеву адміністрацію (див. Cyprus v. Turkey, згадане вище, п.78).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, (…) За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: (…) з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків (…); з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків (…).

Аналогічна норма закріплена й у п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, на день досягнення ОСОБА_1 50 років (02.09.2013) п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» був у такій редакції: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; …».

На день звернення 26.02.2018 до відповідача із Заявою про призначення пенсії відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач мав стаж роботи 21 рік 10 місяців 6 днів, з яких пільговий стаж за Списком №1 становить 12 років 2 місяці 13 днів.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими.

Суд вважає, що права позивача будуть захищені, а його інтереси поновлені якщо ОСОБА_2 ОУПФУ м.Запоріжжя буде зобовязано призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п."а" ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №1 з 13.08.2018, зарахувавши у пільговий трудовий стаж роботу у періоди з 17.07.1984 по 19.11.1984, з 20.11.1984 по 22.07.1985, з 19.08.1985 по 09.07.1990 та з 18.02.1993 по 31.10.1996.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки субєктом владних повноважень у справі було ОСОБА_2 ОУПФУ м.Запоріжжя, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69014, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Карпенка-Карого, буд.25-А; ) щодо не призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (за Списком №1) ОСОБА_1 (69050, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1).

Зобовязати ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69014, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Карпенка-Карого, буд.25-А; ) призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (за Списком №1) ОСОБА_1 (69050, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1), врахувавши період роботи з 17.07.1984 по 19.11.1984 на посаді учня прохідника з повним робочим днем, з 20.11.1984 по 22.07.1985 на посаді підземного прохідника з повним робочим днем під землею, з 19.08.1985 по 09.07.1990 та з 18.02.1993 по 31.10.1996 на посаді прохідника 5 розряду з повним робочим днем у шахті.

Зобовязати ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69014, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Карпенка-Карого, буд.25-А; ) визначити розмір та виплатити ОСОБА_1 (69050, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1) пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 13.08.2018.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (69050, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69014, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Карпенка-Карого, буд.25-А; ) судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 12.03.2019.

Суддя О.О. Прасов