Справа № 214/8064/18
Суддя: Чернова Н. В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/8064/18
2-а/214/63/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 березня 2019 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі судового засідання Звада Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного письмового провадження адміністративну справу №214/8064/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора взводу №3 роти №1 батальйону №2 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії НК №755552 від 23.11.2018 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 255 грн.

Предявлені вимоги мотивовано тим, що 23.11.2018 року щодо ОСОБА_1 складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП за те, що 23.11.2018 року він, нібито, рухаючись по вул. Свято-Миколаївська, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходився пішохід, не зменшив швидкості руху і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу, чим порушив п.18.1 ПДР України. З вказаною постановою позивач не згоден, оскільки інспектором не доведено протиправність його дій. Так, ОСОБА_1 звертає увагу, що у постанові про адміністративне правопорушення, складеної щодо нього відсутні будь-які посилання на докази, на яких ґрунтується висновок інспектора про вчинення ним адміністративного правопорушення, зокрема, не зазначено свідків, не надано показів технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та кінозйомки, відсутня схема місця події, тощо. Окрім того, позивач зауважує, що в оскаржуваній постанові не зрозуміла суть і обставини правопорушення, не зазначено, чи пішохід рухався по пішохідному переходу, чи змінював напрямок руху або швидкість, чи вплинув проїзд транспортним засобом пішохідного переходу на його поведінку під час переходу проїжджої частини. Також, позивач вважає, що при винесенні постанови, інспектор не розглянув справу у повному обсязі, не вивчив дані реєстратора патрульного автомобіля, не залучив свідків та самого пішохода та не зазначив відомості про технічний засіб, яким здійснено фіксацію транспортного засобу у момент вчинення правопорушення. Окремо, позивач звертає увагу, що в оскаржуваній постанові, інспектором не зазначено час вчинення адміністративного правопорушення. З приводу фактичних обставин справи, позивач зазначає, що 23.11.2018 року, рухаючись в крайній лівій смузі дороги по вул. Свято-Миколаївська в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, перед перехрестям вул. Свято-Миколаївська та вул. Староярмаркова, де знаходиться нерегульований пішохідний перехід, він по ходу руху завчасно зменшив швидкість, оскільки з вул. Староярмаркова одночасно, також, виїжджав на перехрестя з вул. Свято-Миколаївська поліцейський патруль, який зупинившись, щоб пропустити транспортні засоби по головній дорозі, створив майже нульову оглядовість пішохідного переходу з правого боку, що не надавало можливість заздалегідь угледіти пішоходів на бордюрі з водійського боку. Попереду, в напряму руху автомобіля позивача, також, рухались автомобілі та проїхали пішохідний перехід не зупиняючись, тому дорожня обстановка не вимагала виконання п.18.4 ПДР України. Позивач стверджує, що на момент, коли він побачив пішохода, який ступив лише на пішохідний перехід, його автомобіль був вже в декількох метрах від переходу , а пішохід розмовляв по мобільному телефону, стоячи на бордюрі та, на думку позивача, не мав наміру переходити дорогу, оскільки він не рухався на інший бік дороги та навіть не дивився у бік автомобіля. У звязку з викладеним, позивач вважає, що його автомобіль не становив ніякої загрози або перешкоди для пішохода, а отже, постанова, винесена щодо нього є незаконною та підлягає скасування, тому він змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Не погоджуючись з предявленими позовними вимогами, в порядку ст.47 КАС України, 16.01.2019 року, відповідач інспектор ПП ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву (а.с.15-19), в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у звязку із законністю та обґрунтованістю винесеної ним постанови. Свої заперечення мотивував тим, що 23.11.2018 року нею, під час патрулювання по вул. Свято-Миколаївська в м. Кривому Розі був помічений транспортний засіб «Пежо 308» д.н.з. НОМЕР_1, водій якого не надав дорогу пішоходу на нерегульованому пішохідному переході. Після цього, вказаний він зупинив вказаний автомобіль, підійшов до нього, представився водію, повідомив причину зупинки та попросив водія предявити водійське посвідчення та реєстраційний документ на транспортний засіб. Потім, переконавшись, що вимоги ст.278 КУпАП виконано, він перейшов до розгляду справи щодо позивача та встановивши наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, виніс щодо нього постанову, якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Окрім того, інспектор зазначає, що позивачу було розяснено його права, передбачені ст.268 КУпАП, порядок та строки оскарження постанови, отже ним, як субєктом владних повноважень, були дотримані всі вимоги закону, але позивач не бажав скористатися усіма правами, передбаченими ст..268 КУпАП. Також, відповідач просить звернути увагу, що на відеозапису, що додано ним до відзиву на позов чітко видно, як позивач, проїжджаючи через нерегульований пішохідний перехід, не надав дорогу пішоходу, який переходив проїжджу частину та мав перевагу у русі, при цьому, без зменшення швидкості або зупинки перед пішохідним переходом, він продовжив рух та проїхав пішохідний перехід. На думку відповідача, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилення від адміністративної відповідальності, а тому його вимоги є безпідставні і задоволенню не підлягають.

Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 23.11.2018 року поліцейським взводу №3 роти №1 батальйону №2 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії НК №755552 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, у звязку з порушенням ним п.18.4 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. в дохід держави (а.с.10).

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 23.11.2018 року водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_2, по вул. Свято-Миколаївська в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходився пішохід, не зменшив швидкості, не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу, чим порушив п.18.4 ПДР України.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП ОСОБА_2, як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім розясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення від 23.11.2018 року та оглянутим судом відеозаписом з боді-камери на диску DVD-R. Жодних зауважень, заяв або клопотань стосовно цієї обставини, ОСОБА_1 не зазначено.

Разом з цим, оскільки предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення, перевіряючи правомірність її винесення субєктом владних повноважень, суд зобовязаний перевірити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Як видно з положень ч.3 ст.288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення іншого органу (посадової особи) може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У свою чергу,завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідноз ст.9 КАС України,розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цьогоКодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, диспозицією ч.1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з п.1.10 ПДР України, пішохідний перехід ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками5.35.1,5.35.2,5.36.1,5.36.2,5.37.1,5.37.2, дорожньою розміткою1.14.1,1.14.2,1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки шириною тротуарів чи узбіч;

Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

У відповідності до п.18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

При цьому, положеннями п.18.4 ПДР України встановлено, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.Водії зобовязані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи.

Тобто, положення вказаних пунктів Правил передбачають, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цих пунктів водій транспортного засобу обов'язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об'їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось самим позивачему позовній заяві, він дійсно проїхав нерегульований пішохідний перехід, розташований перед перехрестям вул. Свято-Миколаївська та вул. Староярмаркова, не зупиняючись, а лише зменшивши швидкість.

Разом з тим, обґрунтовуючи відсутність складу адміністративного правопорушення та відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 посилається на те, що він обєктивно не міг побачити пішохода на пішохідному переході, через те, що автомобіль патрульної поліції, який зупинившись, пропускав транспортні засоби, що рухались по головній дорозі, створив майже нульову оглядовість пішохідного переходу з правого боку. Однак, такі посилання позивача спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з місця події, який долучений до матеріалів справи у якості доказу.

Так, за наслідками дослідження цього відеозапису, судом встановлено наявність на місці події по вул. Свято-Миколаївська автомобільної дороги, що має дві смуги для руху у зустрічному напрямку, розділені між собою трамвайною колією, на якій, також, розташований нерегульований пішохідний перехід. При цьому, автомобіль патрульної поліції, виїжджаючи з вул. Староярмаркова на вул. Свято-Миколаївська, зупинився, щоб пропустити пішохода, що перетинав вказаний пішохідний перехід.

Разом з цим, на підставі вказаного відеозапису, судом беззаперечно встановлено, що позивач, рухаючись на своєму автомобілі НОМЕР_3, побачивши автомобіль патрульної поліції, що зупинився на повороті перед пішохідним переходом, навіть не намагався зменшити швидкість руху свого автомобіля, не кажучи вже про його зупинку, а, навпаки, виїхавши на трамвайну колію, обїхав автомобіль поліції, проїхав в небезпечній близькості від пішохода, який через вказаний маневр змушений був майже зупинитися під час перетинання переходу.

Окрім того, переглядом відеозапису не встановлено будь-яких інших транспортних засобів, які б проїжджали вказаний пішохідний перехід не зупиняючись, як на це посилається позивач, та підставі чого він зробив висновок, що автомобіль патрульних зупинився на перехресті саме для того, щоб пропустити автомобілі, що рухались по головній дорозі, а не для того, щоб пропустити пішохода.

Натомість, на думку суду, посилання позивача на те, що через транспортний засіб патрульних поліцейських він не міг побачити пішохода, що перетинав пішохідний перехід, а тому проїхав йог не зупиняючись, свідчить лише про неуважність водія при керуванні транспортним засобом.

Так, відповідно до положень п.п.1.3, 1.5, 1.7 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Водії зобовязані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

Отже, Правилами дорожнього руху України зобовязано водіїв транспортних засобів дотримуватись певних вимог для забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідноз ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі.

Положеннями ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Судом встановлено, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст.278,280,283 КУпАПта процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженоїНаказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року.

Отже, враховуючи встановлені під час судового розгляду справи факту порушення позивачем вимог п.18.4 ПДР України, суд приходить до висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

З вказанихобставин, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, дотримання порядку їх вчинення та законність прийнятого рішення, а права й інтереси позивача не порушено, та враховуючи, що при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв у відповідності з вимогамиКУпАП таЗакону України «Про Національну поліцію», а винесена ним постанова є законною, тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора взводу №3 роти №1 батальйону №2 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його ухвалення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Чернова