Справа № 826/11762/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2019 року № 826/11762/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08 червня 2018 року №2, №2, №2 та від 20 березня 2018 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, а висновки акту перевірки, на підставі яких вони винесені, суперечать фактичним обставинам, господарські операції з перевіряємими контрагентами мали на меті настання реальних правових наслідків, оскільки позивач був зареєстрований у зоні проведення АТО в період здійснення порушень за зовнішньоекономічними контрактами, він звільнений від відповідальності за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

31 серпня 2018 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, оскільки при проведенні перевірки не підтверджено легального джерела походження товару, придбаного у контрагентів позивача ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», ТОВ «Волкан-Трейд», ТОВ «Техно Трейд Сервіс», ТОВ «ТД Інторгпром», ТОВ «АБС» та зазначено в акті перевірки, що наявна податкова інформація свідчить про неможливість реальної поставки ТМЦ від наведених постачальників. Крім того, проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

17 вересня 2018 року представником позивача через канцелярію суду подано заперечення на відзив, в якій позивач зазначає, що посилання відповідача на використання інформації з АІС СПФ не є належним доказом, а подані позивачем первинні документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій. Щодо порушення позивачем ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», позивач зазначив, що зовнішньоекономічні операції за перевіряємий період відбулися у період, коли позивач здійснював господарську діяльність на території проведення АТО, а отже до нього не можуть застосовуватись штрафні санкції навіть у випадку відсутності сертифіката ТПП.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У відповідному судовому засіданні суд на підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року за клопотанням позивача про відмову від частини позовних вимог закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині відносин позивача з ТОВ «Техно Трейд Сервіс».

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 22 грудня 2017 року по 06 лютого 2018 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017 року, валютного - за період з 01.01.2014 по 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 по 30.09.2017 року, результати якої оформлені актом перевірки від 13 лютого 2018 року №51/26-15-14-02-05/25096372 (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.44.1, 44.2 ст.44, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1, пп.139.2.2 п.139.2 ст.139 ПК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.5 П(С)БО 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, п.6, п.7 П(С)БО 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 5160493 грн., у тому числі по періодах: 2014 рік - 1944 грн., 2015 рік - 524302 грн., 1 квартал 2016 року - 354345 грн., півріччя 2016 року - 443665 грн. ( 2-й квартал 2016 року - 89320 грн.), 3-и квартали 2016 року - 716421 грн. (3-й квартал 2016 року - 272756 грн.), 2016 рік - 1269389 грн. (4-й квартал 2016 року - 552968 грн.), 1 квартал 2017 року - 1380973 грн., півріччя 2017 року - 2025413 грн. (2-й квартал 2017 року - 644440 грн.), 3-й квартали 2017 року - 3364858 грн. (3-й квартал 2017 року - 1339445 грн.);

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, 198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 та п.201.10 ст.201 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1510357 грн., в тому числі по періодах: квітень 2015 року - 2160 грн., березень 2017 року - 1508197 грн. та завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21) всього в сумі 3618414 грн., в тому числі по періодах: вересень 2017 року - 3618414 грн.;

- п.201.1, 201.10 ст.201 ПК України в частині порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних (січень, листопад 2016 року);

- ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині порушення термінів проведення розрахунків в іноземній валюті по експортному контракту від 15.10.2014 року №РЮ-2 з нерезидентом ООО «ЮНИТ» (Російська Федерація) в сумі 8441425,00 руб.РФ;

- встановлено дебіторську заборгованість по експортному контракту від 12.09.2014 року №R-О-01 з нерезидентом «ORIOLA LP» (Шотландія), термін погашення якої настав, в сумі 32000,00 дол.США;

- ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині несвоєчасного надходження товару за імпортними контрактами від 24.10.2014 року №1251/2014 з компанією ЗАО «Волгоградский металлургический комбинат «Красный Октябрь» (Російська Федерація) на суму 1407740,00 руб.РФ, від 04.09.2013 року №58/2842 з компанією ОАО «МК Ормето-ЮУМЗ» (Російська Федерація) на суму 1212260,00 руб.РФ, від 15.04.2009 року №74.28.03-09/367 з компанією ОАО «Синара-Транспортные машины» (Російська Федерація) на суму 777934,00 руб.РФ;

- ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.2003 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» в частині порядку декларування валютних цінностей та майна станом на 01.04.2014, 01.07.2014, 01.10.2014, 01.01.2015, 01.04.2015, 01.07.2015, 01.10.2015, 01.01.2016, 01.04.2016.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, відповідачем подано 03.03.2018 року заперечення, які листом від 15.03.2018 року №10670/10/26-15-14-02-05 залишено без задоволення.

За результатами проведеної перевірки відповідачем 08 червня 2018 року винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- №2, яким позивачу в порушення п.44.1, 44.2 ст.44, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1, пп.139.2.2 п.139.2 ст.139 ПК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.5 П(С)БО 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, п.6, п.7 П(С)БО 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 3695173 грн., у тому числі за основним платежем - 3060999 грн. та за штрафними санкціями - 634174 грн.;

- №2, яким позивачу за порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, 198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 та п.201.10 ст.201 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 484308 грн., у тому числі за основним платежем 387446 грн. та за штрафними санкціями 96862 грн.;

- №2, яким позивачу за порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, 198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 та п.201.10 ст.201 ПК України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 2504021 грн. за вересень 2017 року;

А також від 20.03.2018 року №, яким позивачу за порушення ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» застосовано суму штрафних санкцій за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 288213,84 грн.

Не погоджуючись зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скарги до ДФС України. Рішенням від 15 червня 2018 року №19239/6/99-99-11-01-01-25 скасовано податкові повідомлення-рішення від 08 червня 2018 року №2, №2 та №2 в частині донарахування податків, зменшення від'ємного значення внаслідок взаємовідносин з ТОВ «Нікаметал», ТОВ «НВП «Дніпроальянс» та застосування штрафних санкцій у відповідному розмірі, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги - без задоволення. Рішенням від 07 червня 2018 року №19635/6/99-99-11-01-02-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 20.03.2018 №, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Щодо спірних податкових повідомлень-рішень від 08 червня 2018 року №2, №2 та №2, вказані в акті перевірки порушення мотивовані неправомірним зменшенням суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств, завищенням суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду та зменшенням суми грошового зобов'язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» по відносинам з контрагентами позивача, зокрема, з ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», ТОВ «Волкан-Трейд», ТОВ «ТД Інторгпром», ТОВ «АБС».

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Положеннями ст.185 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п.187.1 ст.187 ПК України).

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість вказаної у податковій накладній , до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Положеннями п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Згідно пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення №88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення №88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно п.5, 7 П(С)БО «Доходи» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо). Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів. До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо. До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі). До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов'язані з операційною діяльністю підприємства.

Пунктом 5, 6, 7 П(С)БО 15 «Витрати» визначено, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Як вже зазначалося, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 червня 2018 року №2, №2 та №2 слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», ТОВ «Волкан-Трейд», ТОВ «ТД Інторгпром», ТОВ «АБС», мету придбання та обставини використання придбаних послуг (робіт) у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції. При цьому, суд зазначає, що встановлення факту здійснення (реальність) господарських операцій позивача з ТОВ «Техно Трейд Сервіс» не досліджується у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог у цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, в перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини із контрагентами ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», ТОВ «Волкан-Трейд», ТОВ ТОВ «ТД Інторгпром», ТОВ «АБС» згідно описаних вище документів.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД» (постачальник) укладено договір №1202пст від 22.12.2014 (т.1, ас.172175), за умовами якого постачальник зобовязується поставити, а покупець - прийняти та оплатити на умовах, викладених у договорі, товар, сортамент, кількість та ціна якого вказані в протоколах узгодження цін та/або специфікаціях, оформлених у вигляді додатку до договору. Кількість товару обумовлюється у додатках до договору. Якість товару підтверджується паспортом якості виробника та повинна відповідати ДСТУ, ТУ та іншим необхідним умовам. Умови, строки поставки товару та, у випадку необхідності, перелік вантажовідправників вказуються у додатках до договору. Поставка товару здійснюється після попереднього письмового повідомлення покупцем постачальника чи вантажовідправника про готовність прийняти партію товару. Постачальник зобов'язаний повідомляти покупця про виконані відвантаження товару протягом 2 банківських днів, а також протягом 5 банківських днів з моменту відвантаження надати покупцю оригінали наступних документів: рахунки-фактури на товар, паспорт, який підтверджує гарантії якості та дотримання при виготовленні товару ДСТУ, ТУ тощо, видаткову накладну.

На підтвердження поставки товарів в межах укладеного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії специфікацій, рахунків на оплату, видаткових накладних. У подальшому товар, придбаний у ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», реалізовано позивачем ПрАТ «Укренерготранс», на підтвердження чого долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних та рахунків-фактур та актів прийому-передачі (т.1 а.с.175-185).

Розрахунки між позивачем та ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД» здійснювалися у безготівковій формі, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи виписку по рахунку (т.1 а.с.186-188).

Згідно наявного в матеріалах справи реєстру (т.1, а.с.171) позивачем придбано товари у ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД» на суму 12960,00грн., які в подальшому реалізовано ПрАТ «Укренерготранс».

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Волкан-Трейд» (постачальник) укладено договір №1107/16 пст від 11.07.2016 (т.2, а.с.1-4), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити за умов, викладених у договорі товар, сортамент, кількість і ціна якого зазначені у протоколах погодження цін та/або специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, які є його невід'ємною частиною. Кількість товару вказується у додатках до договору. Якість товару підтверджується паспортом якості виробника і повинна відповідати ГОСТ, ТУ та іншим необхідним умовам. Умови, строки поставки товару і, в разі необхідності, перелік вантажовідправників, вантажоодержувачів і виробників вказуються у додатках до цього договору. Постачання товару здійснюється після попереднього письмового повідомлення покупцем постачальника або вантажовідправника про готовність прийняти партію товару. Постачальник зобов'язаний повідомляти покупця про виконані відвантаження товару протягом 2 банківських днів, а також протягом 5 банківських днів з моменту відвантаження надати покупцю оригінали наступних документів: рахунки-фактури на товар, паспорт, який підтверджує гарантії якості та дотримання при виготовленні товару ДСТУ, ТУ тощо, видаткову накладну.

На підтвердження поставки товарів в межах укладеного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії специфікації, рахунків на оплату, видаткових накладних, актів прийому-передачі, товарно-транспортних накладних на підтвердження транспортування частини придбаного товару. У подальшому товар, придбаний у ТОВ «Волкан-Трейд», реалізовано позивачем ПрАТ «Укренерготранс», на підтвердження чого долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних та рахунків-фактур та актів прийому-передачі (т.2 а.с.5-210, т.3, а.с.1-215, т.4, а.с.1-110).

Згідно наявного в матеріалах справи реєстру (т.1, а.с.189-190) позивачем придбано товари у ТОВ «Волкан-Трейд» на суму 3019386,22грн., які в подальшому реалізовано ПрАТ «Укренерготранс».

Розрахунки між позивачем та ТОВ «Волкан-Трейд» здійснювалися у безготівковій формі, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи реєстр оплат виписку по рахунку (т.4 а.с.111-229).

Між позивачем (покупець) та ТОВ «ТД Інторгпром» (постачальник) укладено договір №1258 пст від 02.10.2015 з додатковими угодами (т.5, а.с.1-6), за умовами якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти і оплатити за умов, викладених у договорі товар, сортамент, кількість і ціна якого зазначені у протоколах погодження цін та/або специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, які є його невід'ємною частиною. Кількість товару вказується у додатках до договору. Якість товару підтверджується паспортом якості виробника і повинна відповідати ГОСТ, ТУ та іншим необхідним умовам. Умови, строки поставки товару і, в разі необхідності, перелік вантажовідправників, вантажоодержувачів і виробників вказуються у додатках до цього договору. Постачання товару здійснюється після попереднього письмового повідомлення покупцем постачальника або вантажовідправника про готовність прийняти партію товару. Постачальник зобов'язаний повідомляти покупця про виконані відвантаження товару протягом 2 банківських днів, а також протягом 5 банківських днів з моменту відвантаження надати покупцю оригінали наступних документів: рахунки-фактури на товар, паспорт, який підтверджує гарантії якості та дотримання при виготовленні товару ДСТУ, ТУ тощо, видаткову накладну.

На підтвердження поставки товарів в межах укладеного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії специфікації, рахунків на оплату, видаткових накладних, актів прийому-передачі, товарно-транспортних накладних. У подальшому товар, придбаний у ТОВ «ТД Інторгпром», реалізовано позивачем ПрАТ «Укренерготранс», на підтвердження чого долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних та рахунків-фактур та актів прийому-передачі (т.5 а.с.7-199, т.6 а.с.1-209, т.7 а.с.1-201, т.8 а.с.1-226, т.9 а.с.1-237, т.10 а.с.1-233, т.11 а.с.1-36).

Згідно наявного в матеріалах справи реєстру (т.4, а.с.230-233) позивачем придбано товари у ТОВ «ТД Інторгпром» на суму 12637091,76грн., які в подальшому реалізовано ПрАТ «Укренерготранс».

Розрахунки між позивачем та ТОВ «ТД Інторгпром» здійснювалися у безготівковій формі, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи реєстр оплат виписку по рахунку. Також позивачем надано реєстр оплат та виписки по рахунку на підтвердження здійснення оплат позивачу від ПрАТ «Укренерготранс» за поставлений товар, придбаний у ТОВ «ТД Інторгпром» (т.11 а.с.37-238, т.12 а.с.1- до кінця тома - не пронумеровано).

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Абсолют-Буд-Сервіс» (ТОВ «АБС») (постачальник) укладено договір №1217 пст від 27.02.2015 з додатковими угодами (т.12, а.с. НЕ ПРОНУМЕРОВАНО), за умовами якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти і оплатити за умов, викладених у договорі товар, сортамент, кількість і ціна якого зазначені у протоколах погодження цін та/або специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, які є його невід'ємною частиною. Кількість товару вказується у додатках до договору. Якість товару підтверджується паспортом якості виробника і повинна відповідати ГОСТ, ТУ та іншим необхідним умовам. Умови, строки поставки товару і, в разі необхідності, перелік вантажовідправників, вантажоодержувачів і виробників вказуються у додатках до цього договору. Постачання товару здійснюється після попереднього письмового повідомлення покупцем постачальника або вантажовідправника про готовність прийняти партію товару. Постачальник зобов'язаний повідомляти покупця про виконані відвантаження товару протягом 2 банківських днів, а також протягом 5 банківських днів з моменту відвантаження надати покупцю оригінали наступних документів: рахунки-фактури на товар, паспорт, який підтверджує гарантії якості та дотримання при виготовленні товару ДСТУ, ТУ тощо, видаткову накладну.

На підтвердження поставки товарів в межах укладеного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії специфікації, рахунків-фактур, видаткових накладних. У подальшому товар, придбаний у ТОВ «АБС», реалізовано позивачем ПрАТ «Укренерготранс», на підтвердження чого долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних та рахунків-фактур та актів прийому-передачі (т.12 НЕ ПРОНУМЕРОВАНО).

Згідно наявного в матеріалах справи реєстру (т.12 а.с.1) позивачем придбано товари у ТОВ «АБС» на суму 1542000,76грн., які в подальшому реалізовано ПрАТ «Укренерготранс».

Розрахунки між позивачем та ТОВ «АБС» здійснювалися у безготівковій формі, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи реєстр оплат виписку по рахунку. Також позивачем надано реєстр оплат та виписки по рахунку на підтвердження здійснення оплат позивачу від ПрАТ «Укренерготранс» за поставлений товар, придбаний у ТОВ «АБС» (т.12 не пронумеровано).

Контрагентами ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», ТОВ «Волкан-Трейд», ТОВ «ТД Інторгпром», ТОВ «АБС» виписано на адресу позивача податкові накладні (т.15 а.с.7-261).

Як вже зазначалося, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Позивач згідно інформації, зазначеної в ЄДРЮОФОП має право на зайняття наступними видами діяльності: Код КВЕД 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; Код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний); Код КВЕД 46.63 Оптова торгівля машинами й устаткованням для добувної промисловості та будівництва; Код КВЕД 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 64.91 Фінансовий лізинг.

Так, на підтвердження подальшої реалізації придбаних у контрагентів за перевіряємий період товарів позивачем долучено до матеріалів справи копії договорів №1098 пст від 17.06.2013, №1120 пст від 27.08.2013, укладених між позивачем (продавець) та ПрАТ «Укренерготранс» (покупець) про поставку ж.д.запчастин з додатковими угодами, специфікаціями (т.13, т.14 а.с.1-76), за якими позивачем реалізовано товар ПрАТ «Укренерготранс», використаний останнім для ремонту вантажних вагонів. Згідно умов зазначених договорів, позивачем передано ПрАТ «Укренерготранс» сертифікати якості.

Як зазначено позивачем у письмових поясненнях щодо надання документів, які підтверджують якість продукції, поданих до суду 28.01.2019, позивачем витребувано у ПрАТ «Укренерготранс» копії документів, які посвідчують якість поставленого товару за укладеними договорами. Оскільки вказані сертифікати передавалися в залізничні вагоноремонтні депо для ремонту вагонів, що належать ПрАТ «Укренерготранс» і зберігається на підприємствах, що здійснювали ремонт, то частина документів не надана. До вказаних пояснень долучено документи, які підтверджують якість реалізованої ПрАТ «Укренерготранс» продукції: сертифікати відповідності з додатками, паспорти якості.

Проте, згідно усталеної позиції Верховного Суду сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення. Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Cуду від 11.09.2018 №804/4787/27, від 13.11.2018 №805/528/17-а.

Таким чином, у ТОВ «Регіон» наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для формування податкового кредиту, а аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту по операціям з контрагентами ТОВ ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», ТОВ «Волкан-Трейд», ТОВ «ТД Інторгпром», ТОВ «АБС».

Суд зазначає, що фактичне здійснення господарських операцій підтверджується дослідженими судом належним чином оформленими первинними документами, які відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на недоліки у складенні окремих документів, оскільки наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року по справі №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18) та від 17 квітня 2018 року по справі №820/475/17 (адміністративне провадження №К/9901/4907/17).

Крім того, суд звертає увагу, що суб'єктивні припущення посадових осіб контролюючого органу щодо непричетності директорів контрагентів до ведення господарської діяльності, не підтверджені належним чином відповідно до вимог глави 5 Кодексу адміністративного судочинства України, не можуть бути підставою для обмеження права покупця на податковий кредит за умови реальності господарської операції.

Так, щодо посилань відповідача та те, що контрагенти позивача фігурують у кримінальних справах, суд зазначає наступне

В акті перевірки, відзиві на позов відповідачем зазначено, що контрагенти позивача ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», ТОВ «Волкан-Трейд», ТОВ «Техно Трейд Сервіс», ТОВ «ТД Інторгпром», ТОВ «АБС» фігурують у кримінальних провадженнях за ст. ст. 205, 212 Кримінального кодексу України. Зокрема, ОУ ГУ ДФС у м. Києві листом від 15.01.2018 №195/8/26-15-21-09 повідомлено, що серед постачальників 1-го ланцюга встановлено СГД, що має ознаки фіктивності, а саме: ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД» - виявлено співробітниками ДТП у м. Івано-Франківську ГУ ДФС внесено до АІС «СФП» облікову картку від 04.03.2016 №1016/8/09-15-07-5; ТОВ «Техно Трейд Сервіс» - виявлено співробітниками ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві внесено до АІС «СФП» облікову картку від 03.05.2017 №2191/8/26-54-21-03; ТОВ «Волкан-Трейд» - виявлено співробітниками ГУ ДФС у Херсонській області внесено до АІС «СФП» облікову картку від 22.05.2017 №969/21-22-05-05. Відповідачем до органів, які здійснюють розслідування кримінальних проваджень по перевіряємим контрагентам направлено запити про надання інформації, на які повідомлено наступне: листом від 08.09.2018 №772/2/21-22-21-0503 ГУ ДФС у Херсонській області повідомлено, що по ТОВ «Волкан-Трейд» в ході проведення заходів встановлено, що гр. ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_3. 13.05.2017 реєстраційний номер картки платника податків вказаного громадянина закритий по смерті. Згідно отриманої відповіді ГТУЮ у Херсонській області щодо надання відомостей, які внесені до Державного реєстру актів цивільного стану, встановлено актовий запис про смерть ОСОБА_4 від 18.01.2002; надано інформацію, яка свідчить про фіктивність підприємства (т.16, а.с.21-24); листом від 26.01.2018 №421/8/26-54-21-03 ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві повідомлено, що по ТОВ «Техно Трейд Сервіс» внесено інформацію до АІС «СФП» та направлено відповідачу пояснення керівника - гр. ОСОБА_5 щодо непричетності до створення та ведення фінансово-господарської діяльності (т.16, а.с.29-30); листом від 28.02.2018 №1052/8/26-54-21-03 направлено відповідачу матеріали, на підставі яких внесено відомості до АІС «СФП» (т.16, а.с.33-35). Також, перевіркою встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань по ТОВ «АБС» наявна ухвала по справі №335/629/18 від 24.01.2018, в якій зазначено, що у провадженні СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження №0000058 від 02.07.2016 за фактами фіктивного підприємництва, а також ухилення від сплати податків. В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи з метою прикриття незаконної діяльності, пов'язаної з мінімізацією податкового навантаження шляхом штучного формування «схемного» податкового кредиту з ПДВ підприємствам-контрагентам створили, зокрема, ТОВ «АБС».

Так, щодо посилань відповідача на наявність протоколу допиту керівників підприємств-контрагентів, суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб'єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі №21-421а11 та від 22 вересня 2015 року у справі №810/5645/14 та в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №826/6280/13-а, адміністративне провадження №К/9901/2848/18, від 06 березня 2018 року у справі №2а-9375/11/1370 (адміністративне провадження №К/9901/5919/18) та від 13 березня 2018 року у справі №826/13582/13-а (адміністративне провадження №К/9901/19905/18).

При виконанні договорів між позивачем та контрагентами було складено всі необхідні і передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні бухгалтерські документи на підтвердження здійсненних господарських операцій. Таким чином, реальність здійснених господарських операцій підтверджується первинними документами.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали можливості на виконання господарських зобов'язань по поставці товару, наданні послуг та доказів відсутності фактичних дій останніх, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем до суду не надано.

При цьому, доказів, які б свідчили про непричетність зазначених вище контрагентів до здійснення господарських операцій за перевіряємий період, під час розгляду справи контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт наявності в ІС «Податковий блок» карток суб'єктів фіктивного підприємництва не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду міста Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Таким чином, надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом (постанова Верховного Суду України від 27 березня 2012 року №21-737во10).

Так, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем надано документальне підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, а відтак, і не доведено того, що обумовлені правочином отримані товарно-матеріальні цінності та послуги надані саме цими контрагентами.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем під час розгляду справи не надано суду належні та допустимих доказів на підтвердження того, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», ТОВ «Волкан-Трейд», ТОВ «ТД Інторгпром», ТОВ «АБС» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; докази того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення в частині зазначених контрагентів прийняті необґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року щодо надання розрахунків до податкових повідомлень-рішень від 08 червня 2018 року №2, №2, №2 відповідачем надано розрахунок податкового зобовязання та штрафних санкцій у розрізі контрагентів, згідно якого до податкового повідомлення-рішення №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 3695173 грн., у тому числі за основним платежем - 3060999 грн. та за штрафними санкціями - 634174 грн. З розрахунку в розрізі контрагентів вбачається, що стосовно контрагента ТОВ «Техно Трейд Сервіс» відображено суму 22894 грн. за вересень 2015 року. Згідно розрахунку податкового зобовязання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розрізі контрагентів штрафні санкції до позивача відносно ТОВ «Техно Трейд Сервіс» не застосовувались. З урахуванням викладеного спірне податкове повідомлення-рішення від 08 червня 2018 року №2 підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств 3672279 грн., у тому числі за основним зобов'язанням - 3038105 грн. та за штрафними санкціями - 634174 грн.

Стосовно спірних податкових повідомлень-рішень від 08 червня 2018 року №2 та №2, на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року відповідачем зазначено, що виокремити суми заниження ПДВ та суму завищення від'ємного значення з ПДВ в розрізі контрагентів не є можливим, оскільки розрахунок суми заниження ПДВ та суми завищення від'ємного значення ПДВ здійснювалося наростаючим підсумком, виходячи з сум ПДВ по взаємовідносинам позивача з відповідними контрагентами.

Оскільки відповідачем не виконано вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року щодо надання розрахунків до податкових повідомлень-рішень від 08 червня 2018 року №2, №2 відповідачем надано розрахунок податкового зобов'язання та штрафних санкцій у розрізі контрагентів, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 червня 2018 року №2, яким позивачу за порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, 198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 та п.201.10 ст.201 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 484308 грн., у тому числі за основним платежем 387446 грн. та за штрафними санкціями 96862 грн. та №2, яким позивачу за порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, 198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 та п.201.10 ст.201 ПК України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 2504021 грн. за вересень 2017 року є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо спірного податкового повідомлення-рішення від 20.03.2018 №, суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині порушення термінів проведення розрахунків в іноземній валюті по експортному контракту від 15.10.2014 року №РЮ-2 з нерезидентом ООО «ЮНИТ» (Російська Федерація) в сумі 8441425,00 руб.РФ; встановлено дебіторську заборгованість по експортному контракту від 12.09.2014 року №R-О-01 з нерезидентом «ORIOLA LP» (Шотландія), термін погашення якої настав, в сумі 32000,00 дол.США; ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині несвоєчасного надходження товару за імпортними контрактами від 24.10.2014 року №1251/2014 з компанією ЗАО «Волгоградский металлургический комбинат «Красный Октябрь» (Російська Федерація) на суму 1407740,00 руб.РФ, від 04.09.2013 року №58/2842 з компанією ОАО «МК Ормето-ЮУМЗ» (Російська Федерація) на суму 1212260,00 руб.РФ, від 15.04.2009 року №74.28.03-09/367 з компанією ОАО «Синара-Транспортные машины» (Російська Федерація) на суму 777934,00 руб.РФ.

Так, між позивачем та ООО «ЮНИТ» (Російська Федерація) укладено експортний контракт від 15.10.2014 №РЮ-2, на виконання якого позивачем відвантажено товар на суму 1407740,00 руб.РФ. оформлення та відвантаження митного вантажу здійснювалось Харківською митницею ДФС, про що свідчать відмітки на митній декларації. Валютна виручка від нерезидента надійшла на загальну суму 1407740,00 руб.РФ (екв.15848890,05 грн.), в тому числі з порушенням законодавчо встановленого терміну в сумі 9071425,00 руб.РФ.

Між позивачем та компанією «ORIOLA LP» (Шотландія) укладено експортний контракт від 12.09.2014 року №R-О-01, на виконання якого позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 160000,00 дол. США. (екв.2102475,46 грн.) валютна виручка від нерезидента надійшла на суму 128000,00 дол. США (екв.1657136,65 грн.). Перевіркою встановлено ненадходження валютних цінностей на територію України за вказаним контрактом на суму 32000,00 дол.США в термін, передбачений ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Між позивачем та «Волгоградский металлургический комбинат «Красный Октябрь» (Російська Федерація) укладено імпортний контракт від 24.10.2014 №1251/2014 щодо придбання товарів, на виконання якого позивачем перераховані валютні кошти на загальну суму 2228725,00 руб.РФ (екв. 736674,87 грн.). Товар від нерезидента надійшов на загальну суму 2228725,00 руб.РФ (екв.726297,61 грн.), в тому числі з порушенням законодавчо встановлених термінів, передбачених ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в сумі 1407740,00 руб.РФ.

Між позивачем та ОАО «МК Ормето-ЮУМЗ» (Російська Федерація) укладено імпортний контракт від 04.09.2013 №58/2842 щодо придбання товарів, станом на 01.01.2014 по якому обліковується заборгованість на суму 412380,00 руб.РФ. на виконання вказаного контракту позивачем перераховані валютні кошти на загальну суму 4755160,00 руб.РФ (екв.1509729,00 грн.) товар надійшов на загальну суму 5167540,00 руб.РФ (екв. 1613478,56 грн.), у тому числі з порушенням законодавчо встановлених термінів, передбачених ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в сумі 1212260,00 руб.РФ.

Між позивачем та ОАО «Синара-Транспортные машины» (Російська Федерація) укладено імпортний контракт від 15.04.2009 №74.28.03-09/367 на придбання товару, на виконання якого позивачем перераховано валютні кошти на загальну суму 4290733,00 руб.РФ (екв.255059,10 грн.). товар від нерезидента надійшов на суму 4290733,00 руб.РФ (екв. 1380991,73 грн.), у тому числі з порушенням законодавчо встановлених термінів, передбачених ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Позивачем не заперечується в адміністративному позові та наданих поясненнях, що порушення мали місце, проте, у зв'язку з тим, що позивач здійснював свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції на період виникнення спірних відносин, контролюючий орган не мав права нараховувати пеню.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР.

Так, згідно зі статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Верховною Радою України 02.09.2014 прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ, який набув чинності 15.10.2014 та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено місто Донецьк. Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014. Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено місто Донецьк, де позивач був зареєстрований до 23.02.2016, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію протоколу №2 загальних зборів учасників ТОВ «Регіон» від 19.02.2016 та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.14, а.с.77-82) .

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що позивач є суб'єктом господарювання, який звільняється від відповідальності за порушення вимог валютного законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності терміном до 22.02.2016 включно, оскільки самого лише факту здійснення його діяльності на території проведення антитерористичної операції достатньо для визнання його таким.

Суд вважає неприйнятними доводи відповідача про те, що відсутність у позивача відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України виключає звільнення останнього від відповідальності, передбаченої частиною першої статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», враховуючи наступне.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено сертифікат Торгово-промислової палати України як єдиний належний та достатній документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань.

Разом з тим, аналізуючи приписи вказаного Закону, слід зробити висновок про те, що невиконання зобов'язання особою може бути підтверджено обставинами непереборної сили, що звільняє таку особу від відповідальності, однак вказані зобов'язання випливають з інших правовідносин, а не тих, які регулює Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Так, вказана норма є загальною і поширюється на інші види невиконаних зобов'язань, а відтак не може бути застосовано до спірних правовідносин з огляду на те, що вони регулюються спеціальною нормою, а саме - статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», яка прямо передбачає застосування відповідальності за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті до резидентів, що порушили терміни розрахунків, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не повинен надавати сертифікат Торгово-промислової палати України, оскільки достатньою підставою для звільнення його від відповідальності за порушення, передбачене частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», є факт здійснення ним діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 справа №805/4132/17-а, адміністративне провадження №К/9901/51560/18, у постанові Вищого адміністративного суду України від 22.05.2017 К/800/10583/16.

Тобто, оскільки позивач здійснював діяльність лише до 22.02.2016 включно на території проведення антитерористичної операції, суд вважає, що з 23.02.2016 відповідач мав право нараховувати пеню.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені по ТОВ «Регіон» за податковим повідомленням-рішенням від 20.03.2018 № (т.1, а.с.170) вбачається, що пеня контролюючим органом була нарахована позивачу наступним чином:

- за контрактом від 24.10.2014 року №1251/2014 з компанією ЗАО «Волгоградский металлургический комбинат «Красный Октябрь» (Російська Федерація) з 23.03.2015 по 01.01.2015 (10 днів прострочення) - 13205,69 грн., з 02.04.2015 по 02.04.2015 (1 днів прострочення) - 941,71 грн., з 03.04.2015 по 03.04.2015 (1 день прострочення) - 710,34 грн., з 04.04.2015 по 06.04.2015 (3 дні прострочення) - 1089,88 грн., з 07.04.2015 по 07.04.2015 (1 день прострочення) - 131,93 грн., з 08.04.2015 по 09.04.2015 (2 дні прострочення) - 32,49 грн., з 24.03.2015 по 09.04.2015 (17 днів прострочення) - 2497,41 грн., з 10.04.2015 по 10.04.2015 (1 день прострочення) - 45,88 грн., з 26.03.2015 по 10.04.2015 (16 днів прострочення) - 1198,23 грн., з 21.05.2015 по 21.05.2015 (1 день прострочення) - 100,62 грн.;

- за контрактом від 04.09.2013 року №58/2842 з компанією ОАО «МК Ормето-ЮУМЗ» (Російська Федерація) з 30.09.2014 по 29.10.2014 (30 днів прострочення) - 35869,92 грн.;

- за контрактом від 15.04.2009 року №74.28.03-09/367 з компанією ОАО «Синара-Транспортные машины» (Російська Федерація) з 29.10.2014 по 12.12.2014 (45 днів прострочення) - 8996,30 грн., з 06.11.2014 по 12.12.2014 (37 днів прострочення) - 14665,45 грн., з 20.03.2015 по 25.03.2015 (6 днів прострочення) - 973,15 грн.;

- за контрактом від 15.10.2014 року №РЮ-2 з нерезидентом ООО «ЮНИТ» (Російська Федерація) з 01.05.2015 по 18.05.2015 (18 днів прострочення) - 13900,07 грн., з 29.05.2015 по 02.06.2015 (5 днів прострочення) - 31387,17 грн., з 03.06.2015 по 04.06.2015 (2 дні прострочення) - 11830,33 грн., з 05.06.2015 по 11.06.2015 (7 днів прострочення) - 7594,48 грн., з 06.10.2015 по 22.01.2016 (109 днів прострочення) - 73541,22 грн., з 23.01.2016 по 26.01.2016 (4 дні прострочення) - 2310,81 грн., з 27.01.2016 по 28.01.2016 (2 дні прострочення) - 961,43 грн., з 29.01.2016 по 10.02.2016 (13 днів прострочення) - 4988,48 грн., з 11.02.2016 по 04.04.2016 (54 дні прострочення) - 10246,77 грн., з 24.02.2016 по 04.04.2016 (41 день прострочення) - 110525,75 грн.

Тобто, у даному випадку відповідач мав право нараховувати пеню за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті лише за кожен день прострочення, починаючи з 23.02.2016 року, тобто, з дати, коли позивач вже не здійснював свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення.

З урахуванням викладеного спірне податкове повідомлення-рішення від 20.03.2018 № підлягає скасуванню в частині застосування штрафних санкцій за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 169718,48 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись вимогами статей 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 20.03.2018 № в частині застосування штрафних санкцій за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 169718,48 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 08 червня 2018 року №2 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 3672279 грн., у тому числі за основним зобов'язанням - 3038105 грн. та за штрафними санкціями - 634174 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 08 червня 2018 року №2.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 08 червня 2018 року №2.

6. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» (79069, м. Львів, вул. Т. Шевченко, буд. 321, ) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 102 454,89 грн (сто дві тисячі чотириста п'ятдесят чотири гривні 89 копійок).

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова