Справа № 300/336/19
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2019 р. справа №300/336/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

секретар судового засідання Бунич Т.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

14.02.2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у виконавчому провадженні №56345504 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 протиправно винесено постанову від 04.10.2018 року про стягнення з боржника - ОСОБА_3 основної винагороди приватного виконавця.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши вступні слова представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовна вимога підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 05.08.2018 року приватним виконавцем Виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56345504 про примусове виконання наказу №786, виданого 20.11.2017 року Господарським судом Івано-Франківської області, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк, заборгованості за кредитним договором №KU19960 від 27.03.2013 року в сумі 235 685,90 доларів США, з яких: 169 116,05 доларів США заборгованість по кредиту, 66 569,85 доларів США заборгованість по відсотках, 498 528,75 грн. пені за період з 23.05.2016 року по 22.05.2017 року та 118 768,28 грн. судового збору.

Також згідно вказаної постанови постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 681 583,62 грн.

Приватним виконавцем, 08.05.2018 року виконавчі провадження №56345504 і №56346092 було обєднано у зведене виконавче провадження №56354947, про що винесено відповідну постанову.

03.10.2018 року стягувачем ПАТ ВіЕс Банк подано заяву про повернення наказу №786, виданого 20.11.2017 року Господарським судом Івано-Франківської області, без виконання

Відповідно до постанови приватного виконавця від 04.10.2018 року виконавчий документ: наказ №786, виданий 20.11.2017 року Господарським судом Івано-Франківської області, та авансовий внесок у розмірі 36 929,70 грн. повернуто стягувачу.

04.10.2018 року приватним виконавцем Виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь відповідача основної винагороди у сумі 729 193,43 грн.

За наслідками судового розгляду суд не погоджується з правомірністю винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VІІІ (надалі по тексту також Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) складає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, які спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 за №1403-VІІІ (далі по тексту також Закон №1403-VІІІ), завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 31 Закону №1403-VІІІ, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, оскільки приватним виконавцем вчинялися дії щодо стягнення з позивача грошових коштів, то основна винагорода приватного виконавця у вказаному виконавчому провадженні встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, як це відображено у положеннях частин 1, 2 статті 31 Закону №1403-VІІІ.

Разом з тим, частиною 3 статті 31 Закону №1403-VІІІ визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно частин 4, 5 статті 31 Закону №1403-VІІІ, основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Відповідно до вимог частини 7 статті 31 Закону №1403-VІІІ, приватний виконавець протягом трьох днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює розрахунок основної винагороди, ознайомлює з ним сторони виконавчого провадження, розяснює їм порядок сплати та стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином станом на час відкриття виконавчого провадження законодавством чітко розрізнялися поняття порядку сплати, в який на переконання суду входить визначення розміру основної винагороди, та окремо порядку стягнення такої винагороди.

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів, і розміру основної винагороди приватного виконавця затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 за №643 (надалі по тексту також Постанова №643).

Так, у відповідності до пункту 19 Постанови №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Як встановлено судом стягувач - ПАТ ВіЕс Банк звернувся 03.10.2018 року до приватного виконавця ОСОБА_2 із заявою про повернення без виконання наказу №786 виданого 20.11.2017 року Господарським судом Івано-Франківської області.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

04.10.2018 відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та повернуто ПАТ ВіЕс Банк наказ №786, виданий 20.11.2017 року Господарським судом Івано-Франківської області.

Таким чином враховуючи вищевказане фактичного стягнення заборгованості із ОСОБА_3, на підставі наказу Господарського суду Івано-Франківської області №786, з примусового виконання якого було відкрито виконавче провадження №56345504, не відбулося, оскільки виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання.

Пунктом 19 Постанови №643, чітко визначено умову за якої приватний виконавець має право на одержання основної винагороди, а саме забезпечення повного або часткового виконання виконавчого документа майнового характеру, що в свою чергу дає право на отримання приватним виконавцем такої винагороди у розмірі 10 відсотків саме стягнутої ним суми, що повністю відповідає положенням частин 4 і 5 статті 31 Закону №1403-VІІІ.

З огляду на викладене в даному випадку для можливості отримання основної винагороди відповідач повинен був забезпечити повне або часткове виконання виконавчого документа, проте у вказаному виконавчому провадженні приватний виконавець як повного, так і часткового виконання документа не забезпечив та жодних доказів на спростування вказаного під час розгляду справи суду не надав.

Твердження відповідача про те, що ним вчинялися дії по забезпеченню виконання виконавчого документа, зокрема накладення арешту на все майно, що відповідно до статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" являється зверненням стягнення на майно, а вчинення таких виконавчих дій є достатніми підставами для стягнення із позивача основної винагороди приватного виконавця суд вважає безпідставним, оскільки з системного аналізу пункту 19 Постанови №643 та частин 3, 4, 5 статті 31 Закону №1403-VІІІ слідує, що основна винагорода приватного виконавця підлягає стягненню виключно у випадку повного або часткового виконання виконавчого документа майнового характеру та тільки у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми.

При цьому суд залишає без уваги посилання відповідача на приписи статті 45 Закону №1404-VІІІ так як дана норма регулює виключно порядок розподілу стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум, та не підлягає до застосування у спірних правовідносинах, що виникли з приводу визначення розрахунку розміру основної винагороди, яка визначається виключно абзацом 4 пункту 3 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом частини 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Водночас згідно вимог пункту 5 частини 5 статті 27 Закону №1404-VІІІ у разі виконання рішення приватним виконавцем виконавчий збір не стягується.

Згідно вимог частини 3 статті 40 вказаного Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 42 Закону №1404-VІІІ, кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Тобто чинним законодавством розмежовуються поняття виконавчого збору і основної винагороди приватного виконавця, при цьому передбачено однаковий порядок їх стягнення, однак різний порядок визначення їх розміру.

Суд відхиляє як безпідставне викладені у відзиві на позовну заяву посилання відповідача на частину 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ, оскільки дана норма визначає розмір виконавчого збору, який не має місце стягнення у даному виконавчому провадженні.

При цьому, розмір основної винагороди приватного виконавця визначений спеціальними нормами Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця".

Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №808/3791/16 (провадження №К/9901/20636/18), оскільки вказане судове рішення стосується виконавчого збору, який стягувався державним виконавцем, та вчинення виконавчих дій по примусовому виконанні за виконавчим документом, які мали місце в період з січня 2012 по листопад 2016, тобто до прийняття та набрання чинності з 05.10.2016 року Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Враховуючи вищевказане, а також те, що приватний виконавець ОСОБА_2 не забезпечив повного або часткового виконання виконавчого документа суд вважає постанову від 04.10.2018 про стягнення із ОСОБА_3 основної винагороди приватного виконавця в розмірі 729 193,43 грн. протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

За таких обставин заявлена вимога позивача є обґрунтованою та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так факт сплати позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн. підтверджується квитанцією за №25651768-1 від 14.02.2019 року.

Окрім цього частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 даної статті до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що до витрат на професійну правничу допомогу належать виключно витрати адвоката, що безпосередньо повязані зі зверненням до суду та розглядом адміністративної справи, які визначаються на підставі доказів про вартість наданих ним послуг, та які сплачені або підлягають сплаті стороною або третьою особою.

Так в матеріалах адміністративної справи наявні договір про надання правової допомоги №5-08/02/19 від 08.02.2019 року між позивачем та "ВІП Юрконсалтинг" в особі керуючого партнера ОСОБА_1 та протокол доручення №1 до вказаного договору від 08.02.2019 року

Пунктом 3 протоколу доручення №1 до договору про надання правової допомоги від 08.02.2019 визначено, що позивач повинна не пізніше 20 лютого 2019 року провести попередню оплату вартості правової допомоги в розмірі 3 000,00 гривень.

15.03.2019 представником позивача подано докази фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 гривень, а саме: квитанцію від 15.02.2018 за №0.0..1, акт приймання передачі наданих послуг від 15.03.2019 та протокол доручення №1 до договору про надання правової допомоги за №5-08/02/19 від 08.02.2019.

Факт оплати ОСОБА_3 послуг за надання правничої допомоги Адвокатським обєднанням "ВІП Юрконсалтинг" в розмірі 3 000,00 гривень, підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 15.02.2019 за №0.0..1.

Таким чином на переконання суду витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000 грн. є підтвердженими та повинні бути стягнутими судом на користь позивача.

На підставі статті 129-1 Конституції України, статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", статей 27, 37, 45 Закону України Про виконавче провадження, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 від 04.10.2018 у виконавчому провадженні №56345504 про стягнення із ОСОБА_3 основної винагороди приватного виконавця в сумі 729 193,43 грн.

Стягнути за рахунок приватного виконавця Виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Згідно ст. 272 КАС України судові рішення набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1. Івано-Франківська область, 77500;

відповідач: приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1), вул. Старозамкова, 2, м. Івано-Франківськ, 76018;

Суддя /підпис/ ОСОБА_4