Справа № 0240/3185/18-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3185/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

13 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Слісаренко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року (головуючий суддя Жданкіна Н.В., повний текст рішення виготовлено 20.11.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.03.2018 року за №881243, яким їй визначено податкове зобов'язання по транспортному податку за 2018 рік в сумі 25000,00 грн.

Обгрунтовуючи власну правову позицію в даних правовідносинах, позивач заперечує факт належності автомобіля марки "AUDI Q 7", 2015 року випуску з об'ємом двигуна 2967 см. куб., що належний їй на праві власності, до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2018 році, позаяк його середньоринкова вартість є меншою, ніж визначена у п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 881243 від 19.03.2018 року, винесене Головним управлінням ДФС у Вінницькій області про визначення ОСОБА_4 податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 25000 грн.

Також, рішенням окружного суду стягнуто на користь ОСОБА_4 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись при цьому на незаконність та необґрунтованість останнього, як такого, що прийнято з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В даному випадку, відповідач наполягає на тому, що автомобіль марки "AUDI Q7", 2015 року випуску, з об'ємом двигуна 2967 см.куб., тип пального - дизель, до 3-х років випуску зазначений у переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році, розміщеному на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача щодо доводів та вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, позивачка є власником автомобіля марки "AUDI Q7", реєстраційний номер НОМЕР_1, 2015 року випуску з об'ємом двигуна 2967 см. куб., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2.

19.03.2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення №881243, яким позивачу визначена сума грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 25000,00 грн.

Не погоджуючись з діями контролюючого органу, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належний позивачу транспортний засіб не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році, а відтак у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення від 19 березня 2018 року №881243 та визначення позивачу грошового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 25000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Тож, надаючи правову оцінку правовідносинам, що є предметом розгляду даної справи, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (підпункт 267.1.1 пункту 267.1).

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального. Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального (підпункт 267.2.1 пункту 267.2).

Відповідно до статті 8 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня складала 3 723 гривні.

Тобто, надаючи оцінку встановленим обставинам справи в розрізі наведених вище норм чинного податкового законодавства слід враховувати, що власники транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 396125 грн., є платниками транспортного податку у 2018 році.

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66, відповідно до положень пункту 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403.

Пунктом 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4 Порядку №403).

Згідно пункту 5 Методики ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального. У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об'єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті (п. 13 Методики).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального (п. 14 Методики).

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Матеріали справи не містять доказів вказаного, оскільки ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлений факт прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації саме про автомобіль позивача.

Тобто, в розрізі встановлених обставин та отриманих від представника відповідача пояснень, судова колегія доходить до переконання, що оскаржуване в межах даної справи податкове повідомлення-рішення приймалось контролюючим органом виключно на підставі інформації з веб-сайту Мінекономрозвитку.

Таким чином, податковий орган, на який в силу приписів ч.2 ст. 77 КАС України покладений тягар доказування правомірності своїх рішень, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту відповідності належного позивачу автомобіля вимогам підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України як об'єкту оподаткування транспортним податком, оскільки доводи про врахування розрахунку середньоринкової вартості автомобіля з офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку, в розумінні статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, не є належним доказом того, що автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році.

Колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача не було підстав використовувати дані сайту для розрахунку вартості автомобіля позивача.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 03.04.2018 у справі №804/112/17, від 13.03.2018 у справі №826/93000/16, від 04.09.2018 у справі №826/10689/17, від 27.12.2018 по справі № 820/6988/16.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний розрахунок середньоринкової вартості автомобіля позивача марки "AUDI Q7", 2015 року випуску з об'ємом двигуна 2967 см. куб., який зроблений на веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, зі змісту якого вбачається, що станом на 10.04.2018 року вартість вказаного транспортного засобу є меншою ніж 375 розмірів мінімальної заробітної плати (1396125,00 грн.) і становить 1384158,86 грн.

У пункті 110 рішення Європейського Суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі, приймаючи до уваги, що відповідачем не виконано обов'язку щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов'язання оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 19.03.2018 року №881243, таке податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що про неправильне застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушення норми процесуального права.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 березня 2019 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.