Справа № 1740/2075/18
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Львів№ 857/1473/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

з участю секретаря - Болюк Н. В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року у справі № 1740/2075/18 (рішення ухвалене о 12:54 год. у м. Рівне судом у складі головуючого судді Дорошенко Н. О., повний текст рішення виготовлено 10 грудня 2018 року) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації, від 05 травня 2018 року № 684033/НОМЕР_1; зобов'язати ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних виписану ним податкову накладну від 31 травня 2017 року № 10.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що контролюючим органом у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної від 05 травня 2018 року № 684033/НОМЕР_1 не було зазначено конкретного критерію оцінки ступеня ризику, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної та конкретного переліку документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим порушено вимоги підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України. Також позивач зазначав, що надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення контролюючим органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків. Тому, на його думку, оскаржене рішення про відмову у реєстрації зазначеної податкової накладної є протиправним, прийняте без урахування наданих ним документів у підтвердження суті та змісту здійснених господарських операцій, за результатами якої були виписана дана податкова накладна.

18 вересня 2018 року представник позивача подав до суду першої інстанції заяву, у якій просив суд залучити до участі у справі співвідповідача Головне управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області), а також виклав позовні вимоги в наступній редакції: визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДФС у Рівненській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації, від 05 травня 2018 року № 674033/НОМЕР_1; зобов'язати ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 31 травня 2017 року № 10, виписану ним, на загальну суму 1136364,00 грн. з ПДВ.

Ухвалою від 26 вересня 2018 року суд залучив до участі в справі в якості другого відповідача ГУ ДФС у Рівненській області.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії ГУ ДФС у Рівненській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації, від 05 травня 2018 року № 684033/НОМЕР_1. Зобов'язано ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 31 травня 2017 року № 10, виписану ФОП ОСОБА_2, на загальну суму 1136364,00 грн. з ПДВ. Також суд стягнув на користь ФОП ОСОБА_2 з Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України та ГУ ДФС у Рівненській області судові витрати в сумі 2381,00 грн. з кожного з відповідачів, у тому числі по 881,00 грн. судового збору та по 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДФС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що реєстрацію виписаної ФОП ОСОБА_2 податкової накладної від 31 травня 2017 року № 10 було зупинено відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, оскільки вона відповідала критеріям, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. За результатами опрацювання системою моніторингу критеріїв оцінки ризику було виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД 8459 та запропоновано позивачу надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної. Критерії ризику та документи, які необхідно подати, були зазначені чітко та зрозуміло. При цьому, на думку апелянта, підпунктом 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України лише встановлено обов'язок контролюючого органу зазначити у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної пропозиції щодо подання платником податку пояснень та/або копій документів (за вичерпним переліком), однак не передбачено обов'язку зазначення у квитанції конкретного переліку таких документів, оскільки такий перелік чітко визначений у Вичерпному переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 13 червня 2017 року № 567 (далі - Наказ № 567). Тому, оскільки позивач не надав усіх вказаних у квитанції документів, зокрема, документів на перевезення товару (обладнання), розрахункових документів щодо сплати за придбане обладнання, документів, які б ідентифікували місце зберігання обладнання, оскаржене рішення про відмову у реєстрації податкової накладної було прийняте правомірно та є обґрунтованим. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, оскільки позивач не обґрунтував належними доказами їх розмір.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, хоч такі були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 серпня 2017 року ФОП ОСОБА_2 направив до контролюючого органу податкову накладну від 31 травня 2017 року № 10 для її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

29 серпня 2017 року позивачу було надіслано Квитанцію № 1, в якій зазначено, що документ прийнято, реєстрація зупинена відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, оскільки податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування (ПН/РК) в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених Наказом № 567. За результатами опрацювання системи автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (СМКОР) виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД 8459. Також позивачу запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, вичерпний перелік яких встановлено Наказом № 567 та/або Таблицю даних платника податків, яка є додатком до цього наказу.

03 лютого 2018 року позивач надіслав до контролюючого органу засобами електронного зв'язку Повідомлення № 2 щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, реєстрація якої/го зупинено, надавши наступні документи: договір від 04 травня 2017 року № 04/05-17, специфікацію від 04 травня 2017 року № 1, банківську виписку від 15 травня 2017 року, акт звіряння від 13 грудня 2017 року.

Згідно з Квитанцією № 2 від 03 лютого 2018 року зазначене Повідомлення не було прийняте, у зв'язку з набранням чинності Законом України від 07 грудня 2017 року № 2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році».

04 травня 2018 року позивач надіслав до контролюючого органу засобами електронного зв'язку Повідомлення № 4 щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, реєстрація якої/го зупинено, надавши наступні документи: накладну від 31 травня 2017 року № 1, накладну від 02 вересня 2016 року № 1-16-8, банківську виписку від 01 лютого 2018 року, акт звіряння від 31 березня 2017 року, договір від 04 травня 2017 року № 04/05-17, специфікацію від 04 травня 2017 року № 1.

За результатами розгляду зазначених матеріалів комісія ГУ ДФС у Рівненській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, прийняла рішення від 05 травня 2018 року № 684033/НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_2 було відмовлено у реєстрації податкової накладної від 31 травня 2017 року № 10 з таких підстав. Платником податку надані копії документів, які не є достатніми для прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Зокрема, відсутні копії документів на перевезення обладнання з виробництва металоконструкцій від ФОП ОСОБА_3 (продавець) до ФОП ОСОБА_2 та від ФОП ОСОБА_2 до ТзОВ фірми «Екорембуд» (ТТН), розрахункових документів щодо сплати за придбане обладнання для виробництва металоконструкцій. Відсутні копії документів, які б ідентифікували місце зберігання обладнання для виробництва металокострукцій (придбано 02 вересня 2016 року - реалізовано 31 травня 2017 року). Також платником податку порушено вимоги пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України в частині оформлення зазначеної господарської операції: перша подія (сплата ТзОВ фірмою «Екорембуд» авансу за обладнання з виробництва металоконструкцій) відбулася 15 травня 2017 року, а податкова накладна виписана 31 травня 2017 року на видаткову накладну від 31 травня 2017 року № 1. Крім того, у переліку видів економічної діяльності, якими мають право займатися ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 відсутній вид діяльності згідно якого вони мають право реалізовувати зазначений в податковій накладній товар. Також відсутнє пояснення платника щодо проведеної операції.

Не погоджуючись з таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що оскаржене рішення відповідача від 05 травня 2018 року № 684033/НОМЕР_1 не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, що, в свою чергу, впливає на можливість реалізації права або дотримання обов'язку позивача виконати юридичне волевиявлення суб'єкта владних повноважень. Також для забезпечення гарантій щодо того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов'язання ДФС України зареєструвати виписану позивачем податкову накладну від 31 травня 2017 року № 10 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманим продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Згідно з підпунктами 201.16.1, 201.16.2 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної) реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вичерпний перелік таких документів у розрізі критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті «в» підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктами 74.2, 74.3 статті 74 Податкового кодексу України (у зазначеній вище редакції) в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Відповідно до пункту 12 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 (далі - Порядок № 1246) (в редакції, чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної), після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Згідно з пунктом 13 Порядку № 1246 (в цій же редакції) за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Як зазначено вище, у складеній контролюючим органом Квитанції від 29 серпня 2017 року № 1 підставою зупинення реєстрації поданої позивачем податкової накладної від 31 травня 2017 року № 10 вказано її відповідність критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених Наказом № 567. Зазначено, що за результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД 8459.

Пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених Наказом № 567 (в редакції, чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної), було передбачено два критерії: 1) обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разу більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється); 2) відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право суб'єкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1 та 215.3.2 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Податкового кодексу України (далі - Кодекс), стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі.

Проаналізувавши зміст наведених вище норм законодавства, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючий орган був зобов'язаний у Квитанції № 1 чітко вказати конкретний критерій, встановлений пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Однак, як вбачається із змісту Квитанції № 1, всупереч вимогам пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України та пункту 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків у ній відсутнє посилання на відповідний підпункт пункту шостого Критеріїв та не вказано конкретного і чіткого критерію ризиків, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної, а лише міститься загальне посилання на відповідність поданої позивачем податкової накладної визначеним цією нормою критеріям оцінки ступеня ризиків, що правильно встановив суд першої інстанції.

Щодо посилання у Квитанції № 1 на виявлення невідповідності обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД 8459, суд зазначає, що відповідачами не надано жодних вмотивованих пояснень та доказів на їх підтвердження, з яких підстав контролюючий орган дійшов висновку, що наведені у податковій накладній від 31 травня 2017 року № 10 обсяги постачання не відповідають обсягам придбання.

Крім того, у Квитанції № 1 позивачу запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, вичерпний перелік яких встановлено Наказом № 567 та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу.

Наказом № 567 був затверджений Вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 1 цього Вичерпного переліку (в редакції, чинній на час зупинення реєстрації податкової накладної) вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Перелік), викладено у розрізі Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Критерії): 1) для критерію, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 Критеріїв такими документами є: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством; 2) для критерію, зазначеного в підпункті 2 пункту 6 Критеріїв: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Проаналізувавши зміст наведеної норми, суд зазначає, що, незважаючи на те, що даний перелік є вичерпним, ним передбачено значну кількість документів, які може або зобов'язаний подати платник податків на пропозицію контролюючого органу для прийняття останнім рішення про реєстрацію податкової накладної. При цьому, на думку суду, в кожному конкретному випадку контролюючий орган повинен вказувати, які конкретно документи з цього переліку повинен надати платник податків.

Однак в порушення зазначених вимог комісія ГУ ДФС у Рівненській області в Квитанції № 1 лише посилалась на даний перелік, не вказавши, які конкретно документи і яку інформацію повинен надати позивач для реєстрації поданої ним податкової накладної.

Суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що визначення контролюючим органом у Квитанції за № 1 конкретного критерію ризику та переліку документів прямо впливало на можливість надання в подальшому позивачем відповідних пояснень та документів.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у рішенні від 04 грудня 2018 року у справі № 821/1173/17 (провадження № 9901/62719/18).

Проте, як зазначено вище, у Квитанції № 1 контролюючий орган всупереч вимогам пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України та Наказу № 567 не вказав конкретного виду критерію оцінки ступеня ризику та конкретного переліку документів, які повинен надати позивач для реєстрації податкової накладної, що призвело до необґрунтованого обмеження його права бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд. Як наслідок, невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії свідчить про протиправність цього акта та інших актів, прийнятих на його підставі.

Також суд враховує, що, як описано вище, 04 травня 2018 року ФОП ОСОБА_2 надіслав до контролюючого органу Повідомлення № 4 щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по податковій накладній, реєстрація якої зупинено, надавши такі документи: накладну від 31 травня 2017 року № 1, накладну від 02 вересня 2016 року №1-16-8, банківську виписку від 01 лютого 2018 року, акт звіряння від 31 березня 2017 року, договір від 04 травня 2017 року № 04/05-17, специфікацію від 04 травня 2017 року № 1.

Комісія ГУ ДФС у Рівненській області рішенням від 05 травня 2018 року № 684033/НОМЕР_1 відмовила ФОП ОСОБА_2 у реєстрації податкової накладної від 31 травня 2017 року № 10, посилаючись на те, що надані позивачем копії документів не є достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, а саме відсутні документи на перевезення товару, документи щодо здійснення розрахунків за товар та документи, які б ідентифікували місце зберігання товару.

Суд вважає, що такі висновки контролюючого органу є протиправними та необґрунтованими, оскільки у Квитанції № 1 не було вказано про необхідність подання саме цих документів, а також комісією не надано жодної оцінки наданим позивачем документам.

Зазначення відповідачем в рішенні від 05 травня 2018 року № 684033/НОМЕР_1 про порушення позивачем пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України щодо оформлення зазначеної господарської операції (перша подія - сплата ТзОВ фірмою «Екорембуд» авансу за обладнання з виробництва металоконструкцій - відбулася 15 травня 2017 року, а податкова накладна виписана 31 травня 2017 року на видаткову накладну від 31 травня 2017 року № 1), а також, що ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 здійснювали господарські операції, відсутні у переліку видів економічної діяльності цих суб'єктів господарювання, суд вважає безпідставним, оскільки про дані обставини відповідач не вказував у Квитанції № 1.

Враховуючи наведене вище, а саме, що відповідач у Квитанції № 1 не вказав чітких підстав зупинення реєстрації податкової накладної, конкретного критерію ризику та переліку документів, які повинен подати позивач для її реєстрації, що суттєво вплинуло на можливість останнього надання в подальшому відповідні пояснення та документи, не надав оцінки наданим позивачем документам, а також посилався на обставини, не зазначені у Квитанції № 1, суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що рішення комісії ГУ ДФС у Рівненській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації, від 05 травня 2018 року № 674033/НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень та необхідність повторного звернення до суду.

У рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» та «Кутіч проти Хорватії» Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема, що ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Суд враховує, що відповідно до пункту 28 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117, податкова накладна, реєстрацію якої зупинено, реєструється, зокрема, у день набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної в Реєстрі.

Враховуючи наведене вище, суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов'язання ДФС України зареєструвати податкову накладну від 31 травня 2017 року № 10 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач не обґрунтував розміру витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд першої інстанції безпідставно стягнув на його користь такі витрати в розмірі 3000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

ФОП ОСОБА_2 просив суд відшкодувати йому витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200,00 грн.

Суд першої інстанції стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України та ГУ ДФС у Рівненській області 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, по 1500,00 грн. з кожного з відповідачів.

Рішення в цій частині суд першої інстанції мотивував тим, участь адвоката у судових засіданнях та витрата часу згідно з розрахунком підтверджується протоколами судових засідань, тому сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. у цій частині є обґрунтованою та підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів. Водночас, наданими представником позивача документами не підтверджено надання позивачу таких правових послуг: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин на суму 600 грн.; пошук, вивчення та правовий аналіз доказів для матеріалів справи, здійснення досудового врегулювання спору на суму 1600 грн.; підготовка процесуальних документів (позову, відповіді на відзив, клопотань, пошук практики) на суму 4000 грн., оскільки умовами договору про надання правничої допомоги визначено, що розрахунки за ним здійснюються на підставі акту прийому-передачі послуг, який в матеріалах справи відсутній. Тому суду першої інстанції зазначив, що надання таких послуг є непідтвердженим належними доказами.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, відповідно до змісту наведеної статті склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Крім того, згідно з правовою позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 636/2485/16-а, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Позивач на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному вище розмірі надав суду: договір про надання правничої допомоги від 05 вересня 2018 року № 18-09/06, укладений між ним (Клієнт) та Адвокатським бюро «Шевчука Віктора» (Бюро), відповідно до умов якого Бюро надає правничу допомогу по юридичному супроводу господарської діяльності клієнта; розрахунки за даним договором здійснюються на підставі Акту прийому-передачі послуг та Розрахунку вартості послуг до даного договору; Розрахунок від 06 вересня 2018 року № 1 суми гонорару адвокатського бюро за надану правничу допомогу, згідно з яким Бюро в ході судового та позасудового супроводу справи № 1740/2075/18 в Рівненському окружному адміністративному суді буде надано правничу допомогу, зокрема, участь в судових засіданнях та ознайомлення із матеріалами справи - 2 год. на суму 3000 грн. з розрахунку 1500 грн./год.; рахунок від 06 вересня 2018 року № 1/18 на оплату правничих послуг в розмірі 9200 грн.; виписку КБ «Приватбанк» з поточного рахунка АБ «Шевчука Віктора», згідно з яким ФОП ОСОБА_2 12 вересня 2018 року сплатив 9200,00 грн. за надання правничої допомоги.

Факт участі адвоката ОСОБА_1 в судових засіданнях Рівненського окружного адміністративного суду 17 вересня 2018 року, 17 жовтня 2018 року і 30 листопада 2018 року підтверджується наявними в матеріалах справи протоколами судового засідання.

Дослідивши та оцінивши описані вище документи, суд вважає, що ними підтверджено факт понесення та фактичний обсяг витрат позивача на правничу допомогу у даній справі в розмірі 3000,00 грн., а також обґрунтовано її розмір з врахуванням складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для позивача.

В свою чергу ДФС України та ГУ ДФС у Рівненській області під час розгляду справи не заявляли клопотань про зменшення заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу, а також не навели належних та обґрунтованих аргументів та доказів неспівмірності цих витрат.

Отже, оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позову ФОП ОСОБА_2 повному обсязі, то правомірно та обґрунтовано присудив позивачу за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України та ГУ ДФС у Рівненській області здійснені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., які підтверджені документально.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року у справі № 1740/2075/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський

Повне судове рішення складено 15 березня 2019 року