Справа № 826/17885/15
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2019 року

Київ

справа №826/17885/15

адміністративне провадження №К/9901/28720/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. від 24.12.2015 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Ключковича В.Ю., суддів: Глущенко Я.Б., Петрика І.Й. від 06.07.2016 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ойл Компані» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ойл Компані» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві (далі - відповідач/Інспекція), в якому просило визнати протиправною відмову Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «Ойл Компані» за звітний податковий період - червень 2015 року; додатку 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів; додатку 1 «Розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість». Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві визнати податкову звітність з податку на додану вартість ТОВ «Ойл Компані» за звітний податковий період - червень 2015 року та додатки 1, 5 такими, що подані 17.07.2015.

В обґрунтування позову зазначало, що засобами телекомунікаційного зв'язку подано до Інспекції податкову декларацію з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за червень 2015 року, яка була оформлена належним чином та містила всі обов'язкові реквізити, передбачені Податковим кодексом України (далі - ПК України), а тому вважає, що підстав для невизнання поданої декларації податковою звітністю не було.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.12.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду 06.07.2016, позов задоволено.

Ухвалюючи такі рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що обставини відсутності платника податків за його податковою адресою, які слугували підставою для невизнання поданої Товариством податкової звітності з ПДВ за червень 2015 року, не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи, оскільки зазначена у рядку 6 декларації податкова адреса (місцезнаходження) Товариства повністю відповідає його адресі, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відтак, за висновком судів, у відповідача не було законних підстав для невизнання поданої позивачем податкової декларації податковою звітністю Товариства.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У доводах касаційної скарги посилається на помилковість позиції судів попередніх інстанцій та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у поданій позивачем податковій декларації з ПДВ за червень 2015 року з додатками в порушення вимог пункту 48.3 статті 48 ПК України вказано адресу, за якою Товариство не знаходиться. Відтак відповідач вважає, що зазначене свідчить про законність відмови у прийнятті такої декларації платника податків.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.10.2016 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

В подальшому справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, касаційний суд дійшов висновку відмову у задоволенні касаційної скарги, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.07.2015 засобами телекомунікаційного зв'язку Товариство подало до Інспекції податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року разом із додатком 1 (розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість) та додатком 5 (розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів).

Податковою адресою позивача в податковій декларації з податку на додану вартість вказано: 01033, м.Київ, вулиця Володимирська, буд. 71, офіс 45, кімната 15.

Відповідно до квитанції №1 від 17.07.2015 зазначено: «Документ доставлено до Державної податкової служби України. Документ збережено на центральному рівні. Документ буде оброблено у складі пакету пов'язаних документів. Через певний час подбайте про прийом квитанції № 2 щодо результатів перевірки та прийняття/неприйняття вашого електронного звіту на районному рівні».

В квитанції №2 від 17.07.2015 зазначено наступне: «Документ доставлено до районного рівня ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві. Прийнято пакет».

Однак 20.07.2015 на адресу ТОВ «Ойл Компані» Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві направлено повідомлення №12433/10/26-50-15-001 «Про відмову у прийнятті податкової звітності», в якому зазначено, що у надісланій Товариством засобами електронного зв'язку декларації з податку на додану вартість за звітний податковий період «червень 2015 року» за № від 17.07.2015 встановлено невідповідність реєстраційних даних (адреса реєстрації) відповідно до даних Єдиного державного реєстру, у зв'язку із чим відповідно до статті 48 Податкового кодексу України вказана вище податкова звітність вважається не поданою.

Позивач 27.07.2015 повторно подав декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період за червень 2015 року за № та додатки до неї.

Проте 12.08.2015 позивач отримав повідомлення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві №13456/10/26-50-15-01-10 від 28.07.2015, відповідно до якого податкова звітність вважається неподаною. Жодних причин неприйняття Інспекцією податкової звітності не зазначено.

Вважаючи дії щодо неприйняття податкової звітності протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Касаційний суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно із пунктом 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як передбачено у пункті 48.1 статті 48 ПК України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.2 статті 48 ПК України визначено, що обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до пункту 48.3 статті 48 ПК України податкова декларація повинна містити такий обов'язковий реквізит як місцезнаходження (місце проживання) платника податків.

Порядок подання податкової декларації до контролюючих органів закріплений статтею 49 ПК України, у відповідності до пункту 49.8 якої прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Імперативний характер наведеної норми означає, що контролюючий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених пунктом 49.3 статті 49 ПК України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв'язку).

Практична реалізація процедури прийняття податкової декларації встановлена пунктами 49.8 та 49.9 статті 49 ПК України.

Як визначено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 ПК України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 ПК України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

При цьому за змістом пункту 49.10 статті 49 ПК України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не передбачених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо), забороняється.

Водночас ПК України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 ПК України контролюючий орган зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

У відповідності до пункту 49.13 статті 49 ПК України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже зміст вищенаведених правових норм свідчить про те, що перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, закріплений положеннями статей 48 та 49 ПК України, є вичерпним; неприйняття податкової декларації з інших підстав, не передбачених податковим законодавством, забороняється.

У зв'язку з наведеним слід зазначити, що згідно з абзацом першим пункту 45.2 статті 45 ПК України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Частиною другою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що зазначена у рядку 6 декларації з ПДВ за червень 2015 року податкова адреса (місцезнаходження) Товариства повністю відповідає його адресі, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, докази чого наявні в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, а також відсутність будь-яких доказів на підтвердження існування обставин, з якими положення ПК України пов'язують можливість неприйняття податкової декларації, касаційний суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що у відповідача не було законних підстав для відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за червень 2015 року з додатками, поданої Товариством (позивачем у справі).

Доводи ж касаційної скарги про складення відповідачем повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за ф. №18-ОПП не заслуговують на увагу, адже такі обставини в силу згаданих положень законодавства не свідчать про відсутність платника податків за зареєстрованим місцезнаходженням та відсутність у поданій позивачем декларації такого обов'язкового реквізиту як місцезнаходження (місце проживання) платника податків.

За наведеного, враховуючи мотиви касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій прийняли рішення за правильного застосування норм матеріального права.

У відповідності до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.12.2015 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/17885/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду