Справа № 826/7827/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7827/18 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Коротких А.Ю. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та зобов`язання вчити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення документів позивачу по отриманню одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло 08 червня 2017 року, і станом на цей момент редакція статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала виплату такої допомоги у разі інвалідності, що настала в період проходження строкової військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності. Позивач звільнений зі строкової служби у 1986 році, а 2 групи інвалідності встановлена 08 червня 2017 року. Тому, він немає права на отримання такої допомоги, оскільки у позивача інвалідність настала поза межами тримісячного строку встановленого законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, позивач проходив військову службу з 21 квітня 1985 року по 31 жовтня 1986 року на території Республіки Афганістан, де велися бойові дії, у зв`язку з чим отримав статус «Учасника бойових дій», що підтверджується копією військового квитка та довідкою Обухівського районного військового комісаріату Київської області від 28 лютого 2017 року № 528.

04 березня 2017 року судово-медичним експертом при огляді позивача було встановлено, що сліди ран, які є на тілі, виникли в період бойових дій в Афганістані з 1985 по 1986 рік. Вказані обставини підтверджено копією висновку (а.с.21).

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв від 20 березня 2017 року № 887 було встановлено, що захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-санітарної експертної комісії від 08 червня 2017 року серії АВ № 0766760, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

29 серпня 2017 року позивач вперше звернувся із заявою та доданими документами до ІНФОРМАЦІЯ_1 про отримання одноразової грошової допомоги.

Київський військовий комісаріат листом від 19 вересня 2017 року № 2/5/1323, без прийняття відповідного рішення та направлення заяви та доданих документів до Міністерства оборони України, повідомив позивача про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виплати грошової допомоги.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, яким 21 листопада 2017 року у справі № 372/3009/17 винесено постанову про задоволення позовних вимог. Зобов`язано військовий комісаріат надати Міністерства оборони висновок щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Після набрання постановою суду законної сили, позивач повторно звернувся до Міністерства оборони України через Київський обласний військовий комісаріат із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

02 березня 2018 року відповідно до протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 26 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, так як інвалідність була встановлена понад тримісячний термін після звільнення ОСОБА_1 зі строкової служби.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що виплата позивачу одноразової грошової допомоги пов`язується не з фактом його звільнення зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок травм (захворювання), отриманого в період проходження військової служби, та незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Судом при вирішенні спірних правовідносин були застосовані норми статей 16, 16-1, 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) в редакції діючій на час звернення позивача за отриманням спірної допомоги та Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. Цими ж нормативно-правовими актами суд керувався при визначенні розміру одноразової грошової допомоги.

Проте, вирішуючи питання, які норми матеріального права та в якій редакції підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судом першої інстанції не враховано наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, законодавством визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу 2 групи інвалідності, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в Афганістані з 1985 по 1986 рік у період бойових дій (червень 2017 року), а саме Закон №2011-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, яка діє з 1 січня 2017 року, та Порядок № 975.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Отже, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 6 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Тобто, цією нормою встановлено особливий порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, тобто є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги таким особам, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

- визначений час настання інвалідності - при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.

Аналогічний підхід закріплено Порядком № 975.

Так, відповідно до підпункту 3 пункту 6 вказаного Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.

Цією ж нормою визначено розмір такої допомоги при дотриманні особливих критеріїв для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що пунктом 6 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції чинній з 1 січня 2017 року) для військовослужбовців строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право цих осіб на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.

У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві не виникає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності 08 червня 2017 року, через захворювання, що пов`язане із виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в Афганістані з 1985 по 1986 рік у період бойових дій.

Отже, у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки інвалідність, яка при дотриманні часових проміжків її встановлення дає право на отримання спірної одноразової грошової допомоги, позивачу встановлена лише у червені 2017 року, тобто після закінчення тримісячного строку з дня звільнення зі строкової військової служби, а тому позивач не набув права на отримання зазначеної допомоги відповідно до вимог Закону № 2011-XII та Порядку № 975.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26 лютого 2019 року справа №806/1989/18.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги є законними та обґрунтованими.

На підставі викладеного та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставами для скасування рішення

Окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та зобов`язання вчити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: