Справа № 545/429/19
Суддя: Кіндяк І. С.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/429/19
Провадження № 2-а/545/23/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.

з участю секретаря Радченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 2 Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області, ОСОБА_2, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10.02.2019 року відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425.00 грн., яку він вважає незаконною та просить суд її скасувати, мотивуючи тим, що дана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства.

Просив суд скасувати постанову поліцейського СРПП № 2 Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ДПО18 № 249066) від 10.02.2019 року, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 425 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Від позивача до суду надійшла заяву про розгляд справи без його участі у якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти скасування постанови заперечив.

Розглянувши подані заяви позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 10.02.2019р. поліцейським СРПП № 2 Полтавського РВП Полтавського ВПГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 винесено постанову серії ДПО 18 № 249066 у справі про адміністративне правопорушення, відносно гр. ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та останнього було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 425.00 грн.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У змісті Постанови серії ДПО 18 № 249066 від 10.02.2019р., вказано, що 10.02.2019 року о 13 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Opel Omega, державний номер НОМЕР_1 поза межами населеного пункту не ввімкнув ближнє світло фар при зміні напрямку руху, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Дана подія відбулася поблизу с. Надержинщина Полтавського району Полтавської області.

Інших доказів щодо підтвердження чи спростування заявлених позовних вимоги до суду не надано.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частина 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Суд вважає, що диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення ними, зокрема, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Із оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення слідує, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у звязку із порушенням ним вимог п. 9.8 ОСОБА_4 дорожнього руху, а саме вказано, що 10.02.2019р. позивач, керуючи транспортним засобом, при зміні напрямку руху поза межами населеного пункту рухався із вимкненими фарами ближнього світла та денними ходовими вогнями.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Із змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем, поза межами населеного пункту, без ввімкнутого світла фар, однак діяв з непрямим умислом та відразу коли помітив порушення, світло включив.

Пунктом 9.8. розділу 9 ПДР передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях.

З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Пунктом 1.10 ПДР України, визначено, що денні ходові вогні зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби. Денні ходові вогні це зовнішні світлові прилади.

Згідно ОСОБА_4 дорожнього руху вони є попереджувальним сигналом. Вимоги до їх ввімкнення містяться в розділі 9 ПДР Попереджувальні сигнали, а не в розділі 19 ПДР Користування зовнішніми світловими приладами.

Виходячи із системного аналіз вказаних правових норм, суд приходить до висновку, що вимога про ввімкнення у період з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних засобах під час руху поза населеними пунктами денних ходових вогнів або ближнього світла фар стосується вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів.

Отже, суд вважає, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом передбаченим п. 9.1 розділу 9 Попереджувальні сигнали ОСОБА_4 дорожнього руху, відповідно до якого попереджувальними сигналами є: сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; звукові сигнали; перемикання світла фар; увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда; увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Пункту 9.2 розділу 9 Попереджувальні сигнали ПДР України, встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед початком руху і зупинкою; перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Разом із тим, частина 2 статті 122 КУпАП встановлює відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме: при початку руху чи зміні його напрямку, тобто у разі порушення п. 9.2 ПДР, чого у даному випадку встановлено не було, оскільки відповідачем у оскаржуваній постанові зазначено порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху, передбачене пунктом 9.8 розділу 9 Попереджувальні сигнали, натомість, порядок користування зовнішніми освітлювальними приладами встановлено розділом 19 ПДР, про порушення вимог якого субєкт владних повноважень не зазначає.

За таких підстав суд вважає, що правопорушення, зафіксоване інспектором в оскаржуваній постанові, а саме: порушення позивачем вимог п. 9.8 ПДР - при зміні напрямку руху поза населеним пунктом рухався з вимкненими фарами ближнього світла та денними ходовими вогнями, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Суд вважаєе, що відповідачем неправильно кваліфіковано дії позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що потягло за собою неправомірне притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, у даному випадку орган поліції.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Між тим, відповідачем не надано суду доказів у спростування обставин, на які посилається позивач.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності серії ДПО18 № 249066 від 10.02.2019 підлягає скасуванню за відсутністю складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, а провадження підлягає закриттю, оскільки поліцейським невірно кваліфіковано дії водія.

Керуючись ст.ст. 5-11, 14, 19, 20, 22, 44, 72, 73, 192, 205, 211, 217, 241- 246, 250 КАС України, ст.ст. 251, 268 КУпАП,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити.

Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП серії ДПО18 № 249066 від 10.02.2019 скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Полтавського районного суду І.С. Кіндяк