Справа № 573/388/19
Суддя: Свиргуненко Ю. М.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №573/388/19
Номер провадження 2-а/573/5/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №3 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

05 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора СРПП №3 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25 лютого 2019 року відповідачем було винесено постанову серії ДПО18 №117065 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення п. 14.6 ПДР України. Позивач вважає зазначену постанову незаконною з підстав відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Зокрема зазначає, що рухаючись на своєму автомобілі НОМЕР_1 по вул. Соборній у м. Білопілля у напрямку с. Янченки був зупинений інспектором СРПП №3 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 біля будинку №125. Спочатку останній вказав про перетин ним суцільної смуги. А після того як він не погодився, посилаючись на те, що на ділянці автомобільної дороги, на яку вказує інспектор, взагалі відсутня дорожня розмітка, відповідач зазначив про здійснення ним обгону автомобіля на мосту. Однак, дана обставина також не відповідає дійсності, так як жодного транспортного засобу на мосту він не обганяв. Крім того, рухаючись йому назустріч позаду іншого автомобіля, що рухався у попутному напрямку, відповідач не міг бачити дорожню обстановку і обїзд ям на дорозі сприйняв за обгін. Разом з цим, в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності не вказано, за яким саме підпунктом п. 14.6 ПДД України притягнуто його до адміністративної відповідальності. Також інспектором складена постанова відносно ОСОБА_3, при тому, що його прізвище ОСОБА_1. Зазначає, що порушення Правил дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, а отже відповідач не мав права одразу виносити постанову, не склавши перед цим протокол про адміністративне правопорушення. Крім того інспектор поліції не ознайомив з його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ДОП18 №117065 від 25 лютого 2019 року та закрити провадження у справі в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 13).

Відповідач інспектора СРПП №3 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області старший лейтенанта поліції ОСОБА_2 у судове засідання не зявився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 12).

У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси та просити про їх захист.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 8 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

За приписами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення, зокрема, правил проїзду перехресть.

Відповідно до ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 122 віднесено до компетенції органів Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У п. 2.3 рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено, що законодавство передбачає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається в скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Отже, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення правил дорожнього руху, зокрема, за ст. 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення, якщо воно зафіксоване в автоматичному режимі. В інших випадках складається протокол.

При цьому, положення ст. ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що 25 лютого 2019 року інспектором СРПП №3 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №117065 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 25 лютого 2019 року об 11 годині 35 хвилин, водій рухаючись по вул. Соборній в м. Білопілля на автомобілі марки ВАЗ 321121, д. н. ВМ0795ВІ здійснив обгін автомобіля на мосту р. Вир, чим порушив п. 14.6 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП України (а. с. 7).

Згідно з доводами ОСОБА_1, які не спростовані відповідачем, на час винесення постанови він не був згодний з порушенням.

Вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також обґрунтованості прийнятого рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку, що на підставі встановлених та не спростованих відповідачем фактів, при оформленні матеріалів адміністративної справи та винесенні оскаржуваної постанови, інспектором Ховзуном О. С. допущено порушення вимог ст.280 КУпАП.

Так, незважаючи на заперечення позивачем своєї вини на місці події, відповідач, мав би перед прийняттям постанови, як суб'єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Судом не встановлено, яким чином давав оцінку та досліджував докази відповідач, на підставі яких даних дійшов до висновку при вчинення позивачем правопорушення та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, піддавши позивача адміністративному стягненню за порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В оскаржуваній постанові від 25 лютого 2019 року серії ДПО18 №117065 зазначено, що ОСОБА_3 порушив п. 14.6 ПДР України. В даному пункті зазначено, що обгін заборонено: а) на перехресті; б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними; в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом в населеному пункті і 100 м поза населеним пунктом; г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості; ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін чи обїзд; д) у тунелях; е) на дорогах, що мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку; є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком (крім оранжевого). Однак, у вказаній вище постанові не зазначено, який саме підпункт пункту 14.6 ПДР України порушив позивач.

Також, постанова складена відносно ОСОБА_3, однак водійське посвідчення серії АГЕ №039283, яке зазначено в постанові, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ 507965 видане на імя ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за фактом скоєння ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не складався, хоча він не був згоден із виявленим порушенням ПДР України, на що відповідач в порушення ст. 258 КУпАП не відреагував та не склав протокол про адміністративне правопорушення. Разом з цим, правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, а тому інспектор не мав права одразу виносити постанову. А зобовязаний був спочатку скласти протокол.

Аналізуючи надані відповідачем докази, суд вважає, що у судовому засіданні відповідачем не доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що інспектором СРПП №3 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 прийнято рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. За таких обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому постанова ДПО18 №117065 від 25 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, винесена інспектором СРПП №3 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 С підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 9, 10, 122, 222, 245, 251-252, 256, 258, 278-279, 280, 283-285 КУпАП, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, ст. ст. 2, 5-6, 9 77, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серії МА 662975, виданий 05 листопада 1999 року Білопільським РВ УМВС України в Сумській області до інспектора СРПП №3 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, юридична адреса: Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна, 78 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДОП18 №117065 від 25 лютого 2019 року, винесену інспектором СРПП №3 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення або складання безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: