Справа № 320/5241/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5241/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ДП Міністерства оборони України "Білоцерківське управління військово-будівельних робіт" (далі - позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) в якому просило скасувати податкові повідомлення - рішення від 05.07.2018 № та від 05.07.2018 №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов. Зокрема, скаржник вказує про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки складені з порушенням приписів норм статті 102 Податкового кодексу України, які регулюють строки визначення грошових зобов`язань платника податку, а саме - 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації, які були перевищені відповідачем.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, згідно наказу Міністерства оборони України від 06.04.2018 №151, Державне підприємство Міністерства оборони України "Білоцерківське управління військово-будівельних робіт" припинено шляхом його реорганізації, а саме - приєднання до Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації та будівництва".

У зв`язку із зазначеним, контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 16.02.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 11.06.2018.

За результатами проведення перевірки посадовими особами відповідача складено акт від 20.06.2018 №508/10-36-14-11/32547185, яким встановлено порушення позивачем:

1) пп. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено значення об`єкта оподаткування на суму 1502285 грн, в т.ч. за 2015 рік на суму 1502285 та занижено податок на прибуток на суму 270411 грн;

2) п.п. 57.1 (1).2 п.57.1(1) ст. 57 та ст. 137 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено частину прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету на загальну суму 184780 грн.

На підставі вказаного акта перевірки, відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: від 05.07.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на 184782,00 грн (а.с. 34) та від 05.07.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на 270411, 00 грн.

Не погоджуючись з вищенаведеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що податкові повідомлення-рішення від 05.07.2018 № та № прийняті контролюючим органом в межах строку, передбаченого статтею 102 Податкового кодексу, що підтверджується встановленими судом обставинами, наявними у матеріалах справи доказами та жодним чином не спростовано позивачем.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За приписами п. 75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із пп.75.1.1 п.75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Документальною перевіркою, за змістом пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПКУ, вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Порядок проведення камеральної перевірки встановлений статтею 76 ПК України, пунктами 76.1 та 76.2 якої передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Аналізуючи зміст вищенаведених норм, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, крім перевірки податкової звітності суцільним порядком. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є виключно податкові декларації. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки виявлені порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

Отже, предметом камеральної перевірки може бути лише податкова звітність, тобто відомості, зазначені у відповідній податковій звітності.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п.111.2 ст.111 Кодексу).

Отже, Кодексом визначено, що порушення законів з питань оподаткування, за яке настає фінансова відповідальність (у вигляді штрафів та/або пені), може вчинятись як платником податків, так і контролюючим органом, які діють через своїх посадових осіб. Порядок застосування такої фінансової відповідальності встановлюється Податковим кодексом України та іншими законами.

За приписами п.102.1 ст.102 Кодексу контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Слід зазначити, що вказана стаття Кодексу встановлює строки давності для визначення суми грошових зобов'язань контролюючим органом, стягнення податкового боргу, подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань та регулює порядок продовження граничних строків для подання податкової декларації, заяв про перегляд рішень контролюючих органів і заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань.

Строк давності для визначення контролюючим органом суми грошових зобов'язань платника податків становить 1095 днів.

Пунктом 200.23 ст.200 Кодексу визначено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Відповідно до п.102.5 ст.102 Кодексу заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Таким чином, положеннями вказаної статті встановлюється граничний строк реалізації права платника податків щодо повернення надміру сплачених податків або їх відшкодування із бюджету у випадках, передбачених цим Кодексом. Платник податків може використати своє право шляхом подання у встановленому цим Кодексом заяви до контролюючого органу не пізніше 1095 календарного дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на бюджетне відшкодування.

Відповідно до п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Судом встановлено, що позивачем було подано дві декларації з податку на прибуток за 2015 рік.

Із наявних у матеріалах справи декларацій № та №, з`ясовується, що вони були подані 23.02.2016 та 11.02.2016 відповідно.

Тобто, граничний термін проведення перевірки, згідно положень статті 102 Податкового кодексу України, закінчується тільки в 2019 році.

При цьому, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення, прийняті 05.07.2017, тобто, в межах строку, визначеного нормами ПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» - залишити без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма