Справа № 824/799/18-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/799/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Тетяна Миколаївна

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

18 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року (суддя Брезіна Т.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та про зобов`язання вчинити дії,-,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та про зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_2 з урахуванням 5 (п'яти) процентів, внаслідок отриманого захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 року за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з урахуванням 5 (п'яти) процентів, внаслідок отриманого захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, в розмірі - 67% відповідних сум грошового забезпечення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що пенсія позивачу призначена у 2011 році у зв'язку із звільненням з органів внутрішніх справ відповідно до законодавства, що діяло на той час, а зміни до законодавства внесені 07.11.2015 можуть бути застосовані лише до працівників поліції. Вважає, що на момент звільнення позивач не досяг граничного віку перебування на службі та не визнаний військово-лікарською комісією непридатним за станом здоров'до військової служби (із зняттям з військового обліку), а тому не міг бути звільненим у відставку, позивача звільнено у запас у зв'язку з хворобою, а тому, відповідно, він не має права на призначення пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що з 01.01.2016 р. у нього виникло право на включення до розрахунку пенсії 5 %, внаслідок отриманого захворювання, пов'язаного з проходження служби в міліції, що підтверджується відповідним свідоцтвом, проте, відповідач безпідставно відмовив у включенні вказаного відсотку до грошового забезпечення посилаючись на те, що позивач звільнений через хворобу у запас, а не зі служби в поліції, а тому правових підстав для збільшення основного розміру пенсії на 5 % не має.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про хворобу № 193 від 15.07.2008 р., виданого військо - лікарською комісією УМВС України в Чернівецькій області позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Відповідно до витягу з наказу УМВС України в Чернівецькій області від 19.07.2011 р. №127 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п. "б" ст. 64 у запас (через хворобу) з вислугою років у календарному обчисленні 16 роки 09 місяців 26 днів, у пільговому обчислені 24 роки 05 місяців 27 днів.

Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЄ № 929559.

Відповідно до протоколу за пенсійною справою № від 08.09.2011 р. ОСОБА_2 призначено пенсію в розмірі 62% грошового забезпечення за вислугу 24 роки.

27.03.2018 р. позивачу проведено перерахунок пенсії за вислугу років з 01.01.2016 р., де визначено основний розмір пенсії 62% грошового забезпечення за вислугу 24 роки.

31.07.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії з 01.01.2016 року з врахуванням "додаткових 5 % до пенсії пенсіонерам по хворобі".

10.08.2018 року відповідач відмовив у перерахунку пенсії відповідно до п "а"ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв'язку тим, що позивач звільнений по статті 64 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас, а не зі служби в поліції.

Не погоджуючись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області позивач звернувся до суду.

Таким чином встановлено, що спірні правовідносини полягають у протиправній відмові щодо включення до розрахунку пенсії позивача 5 %, внаслідок отриманого захворювання, пов'язаного з проходження служби в міліції.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що на позивача, як колишнього працівника міліції поширюються пільги, компенсації і гарантії, встановлені для поліцейських, оскільки з 01.01.2016 за пенсіонерами на законодавчому рівні закріплено право на перерахунок призначеної пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з урахуванням видів грошового забезпечення, встановлених для поліцейських. Також, з урахуванням приписів статті 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на момент звільнення), суд першої інстанції вважає, що позивач має право на 67 процентів відповідних сум грошового забезпечення для визначення пенсії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до абзацу першого преамбули Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Частиною 4 статті 63 Закону № 2262-XII визначено, що всі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Пунктом "а "ст. 13 Закону України № 2262 - XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок" (в редакції на час виникнення спірних відносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби із зняттям з військового обліку.

Відповідно до п.62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, в редакції чинній на момент призначення пенсії, (далі - Положення №114), звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно з положеннями п.64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема,: а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень можна дійти висновку про те, що особи, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 і більше років мають право на пенсію за вислугу років у розмірі 50%, незалежно від віку на день звільнення. Водночас, у разі звільнення особи у відставку за віком або станом здоров'я розмір такої пенсії збільшується на 5 відсотків. Отже, розмір пенсії визначається, виходячи з 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення лише особам, звільненим з військової служби за віком або станом здоров'я у відставку, особам, звільненим зі служби у запас, пенсія за вислугу років виплачується в розмірі 50 процентів.

Таким чином, оскільки позивача звільнено зі служби на підставі п. б ст 64 Положення №114 у запас у зв'язку з хворобою, то відповідно до наведених норм він не має права на призначення пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про хворобу №193 від 15.07.2008 р., виданого військо - лікарською комісією УМВС України в Чернівецькій області позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (через хворобу).

Однак, судом першої інстанції вважаючи, що позивач маючи 24 роки 05 місяців 27 днів стажу у пільговому обчисленні, тобто 20 років вислуги, помилково вважав, що йому має бути встановлено 55 процентів, як особі звільненій у відставку за станом здоров'я і ще 4 повних років стажу по 3 проценти за кожен - це 12% грошового забезпечення додатково.

Посилання суду першої інстанції на те, що на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії 01.01.2016 року ст. 13 Закону №2262-XII було передбачено, що пенсія за вислугу років в розмірі 55% грошового забезпечення призначається також особам, звільненим зі служби на підставі п. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII, а саме через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закон №580-VIII набув чинності з 07.11.2015 року, тобто після звільнення позивача зі служби, не має зворотної дії в часі і ним, чи іншими законами не передбачено зміни формулювання підстав звільнення зі служби співробітників міліції, які були звільнені до набрання чинності цим законом і відповідного перерахунку пенсії.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб'єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував доводи відповідача стосовно правомірності призначення пенсії в розмірі 62 проценти відповідних сум грошового забезпечення, а не 67 відсотків, оскільки на момент звільнення 15.10.2004 позивач не досяг граничного віку перебування на службі та не визнаний військово-лікарською комісією непридатним за станом здоров'до військової служби (із зняттям з військового обліку), а тому не міг бути звільненим у відставку, позивача звільнено у запас у зв'язку з хворобою, а тому, відповідно, він не має права на призначення пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо необхідності зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату недоотриманої пенсії з 01.01.2016 на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", абз.2 п.15 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", ст.102 Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та іншими нормативно-правовими актами, із розрахунку 67% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016, та задоволення позову у повному обсязі.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд у постановах від 26.06.2018 року №461/6561/17, від 31.07.2018 року №295/13716/16-а, від 18.10.2018 року №569/3371/17.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4