Справа № 1340/4228/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/329/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Пліша М.А.

суддів Шинкар Т.І., Глушка І.В.

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року (головуючий суддя Качур Р.П., м.Львів, 16 год. 39 хв. повний текст складено 10.12.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмову, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, просить визнати протиправною відмову відповідача в призначенні їй пенсії відповідно до п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 та зобов'язати пенсійний орган призначити позивачці таку пенсію по віку відповідно до п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015, з врахуванням довідок Відділу освіти Пустомитівської районної державної адміністрації від 24.07.2018 №№ 26, 27, 28, 29.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає, що відповідно до ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особа має право вибору виду пенсійного забезпечення, право на яке вона має.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, діюче законодавство України з 1 травня 2016 р. не передбачає спеціального пенсійного забезпечення державних службовців.

Є лише виняток для осіб, які визначені через п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.

Стаття 37 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України № 3723, діє винятково лише для осіб, визначених в п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 № 889-VIII. В цьому Законі відсутня умова, що право одержують державні службовці, якщо раніше їм не призначалась пенсія за попереднім Законом України «Про державну службу».

Таким чином, призначення пенсії по віку в порядку ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 52 можливе лише відповідно до п.10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, з 1 травня 2016 р. в Україні.

Тобто, право на пенсію державним службовцям визначено саме Законом України № 889, де зазначено, що воно здійснюється на загальних підставах (ст. 90) , а виняток зроблено про спеціальне пенсійне забезпечення для кола осіб та умови, які зазначені в п. 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, а не Законом України «Про державну службу» № 52 в редакції Закону № 3723.

Підтвердженням цього є те, в якій редакції звучить ст. 37 Закону України № 52, а саме, що для осіб, які мають 10 років і більше державної служби, але не мають 20 років державної служби мають право на таку пенсію, якщо на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державного службовця.

Однак, норми п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 № 889-VIII, це право зазначає по іншому - вимагається мати стаж державного службовця 10 і більше років станом на 1 травня 2016 р. і тоді ця особа прирівнюється в правах, до тієї, що має 20 років і більше державної служби, тобто не вимагається на час виповнення пенсійного віку перебувати на державній службі.

Окрім цього, діюча ст. 37 Закону України «Про державну службу2 № 52 передбачає і пенсійне забезпечення по інвалідності. Однак, сама по собі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 52 не діє, а лише через п.10 та 12 Перехідних положень, що підтверджується наведеними вище нормами Закону, а також висновком ВСУ в справі № 822/524/18, провадження № Пз/9901/23/18.

Кабінет Міністрів України не визначає право. Визначення матеріального права особи - це питання завжди Закону . В цьому випадку конкретно зазначено в ст. 98 Конституції України, що право на пенсійне забезпечення визначається виключно Законом. Порядок є актом КМУ, тобто підзаконним актом.

За своїми призначенням Кабінет Міністрів України відповідно до ст. 116 Конституції України є вищим органом виконавчої влади України. А саме, про право йдеться в п. 3 Порядку, оскільки таким чином звужене коло осіб, які відповідно до п.п.10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 № 889-VІІІ одержали право на таке пенсійне забезпечення по віку за цим Законом.

Законом України № 889- VІІІ Уряду надано право лише визначати перелік посад , які відносяться до державних службовців, а не змінювати суб'єктів права на таке пенсійне забезпечення, тобто визначати право.

Відповідно до ч.3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акту Конституції України, Закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Застосування судом в справі п.3 Порядку суперечить ч. 3 ст. 7 КАС України.

Всі зазначені позивачем обставини, судом не прийняті та не мотивовано судом, чому такі доводи позивача судом не прийнято, що є також порушенням п.2, 3, 5, 7 ч. 4 ст. 246 КАС України.

Незрозумілим є розмежування судом в справі понять - пенсійне забезпечення при призначенні пенсії та при переході з виду на вид пенсійного забезпечення. І при призначенні і при переході з виду на вид визначається право особи на те чи інше пенсійне забезпечення і це право не є іншим при первинному призначення чи при переході з виду на вид. Перехід з виду на вид означає, що особа вже має певне пенсійне забезпечення, яке слід буде припинити, якщо особа бажає перейти на інше пенсійне забезпечення, при умові, що вона на нього має право. А матеріали попередньої пенсійної справи доєднуються до нової пенсійної справи та використовуються при призначенні нового пенсійного забезпечення ( виду). Підтверджується дане і п.1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишивши без змін рішення суду.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, перебуває на обліку в Головному правлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 31.05.2008, яку первинно було обчислено за нормами Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон 3723).

На підставі поданої заяви від 27.10.2017 та додатково долучених документів з 27.10.2017 року позивачка одержує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами, далі Закон 1058)

30.05.2018 звільнена з посади начальника відділу освіти Пустомитівської районної державної адміністрації у зв'язку з досягненням граничного віку державного службовця - 65 років (ч. 7 ст. 83 Закону України «Про державну службу»), що стверджується записами трудової книжки.

28.08.2018 позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії, відповідно до п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VII від 10.12.2015, який набрав чинності з 01.01.2016.

Листом за № 30/Л-20 від 31.08.2018 позивачці відмовлено у призначенні такої, з покликанням на те, що на призначення пенсії за віком за статтею 37 Закону 3723 мають право особи, які на день набрання чинності Законом 889 мають не менше як 20 років стажу на посадах, які належать до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону 3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Оскільки, пунктом 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723 мають особи, якщо до набрання чинності Закону 889 їм не призначалася пенсія відповідно до Закону 3723.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачці вже призначалася пенсія за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, а згодом позивачку за її заявою було переведено на інший вид пенсійного забезпечення, тому враховуючи приписи п. 3 Порядку позивачці не може бути призначено пенсію за Законом України «Про державну службу». Відповідачем правильно застосовано пункт 3 Порядку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З довідки Пустомитівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівської області за № 3345/02.24-11 від 14.09.2018, вбачається, що позивачка перебуває на обліку як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж за матеріалами пенсійної справи становить 48 років 08 місяців 24 днів станом на 30.09.2017. Стаж державної служби станом на 31.05.2008 (дата первинного призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу») становив 21 рік 03 місяці 01 день.

ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою від 03.08.2018 в якій просить здійснити перехід з пенсії за віком, обчисленої відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 на раніше вже призначену пенсію за віком 30.11.2011, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015.

У зв'язку з тим, що позивачці 10.07.2008 вже призначалась пенсія за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, прийнято рішення про відмову позивачці у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003, на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

Крім того, 17.08.2018 позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015, як державному службовцю, яка на день набуття чинності даного закону перебувала на державній службі та мала стаж державної служби 29 років. Однак, у відповіді за № 30/Л-20 позивачці зазначено, що призначити пенсію, як державному службовцю, немає підстав.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, передбачено Законом України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон 1058-IV) визначено, що цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади, механізми функціонування системи страхування, визначає принципи, засади, механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 10, частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 7323-ХІІ від 16.12.1993 року.

Після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу» зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу», та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» вік і страховий стаж».

Всі ці умови наявні у позивачки на час звернення за призначенням пенсії відповідно до п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу», а саме: а) стаж державної служби понад 20 років, б) страховий стаж понад 40 років; в) вік - 68 років.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 нового Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 899 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців,- визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 899 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 899 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Колегія суддів вважає, що право на пенсію одержують зазначені в п.10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 899, які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік і в жодному із зазначених вище Законів не зазначається, що таке право особа одержує при умові, що їм раніше пенсія за Законом України «Про державну службу» № 52 не призначалась.

Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 є неправомірною і пенсійний орган слід зобов?язати призначити позивачці пенсію по віку відповідно до п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015, відповідно до довідок Відділу освіти Пустомитівської районної державної адміністрації від 24.07.2018 за номерами: 26, 27, 28, 29, починаючи з 03.08.18р. (дати звернення із заявою).

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з?ясування обставин справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.2 КАС України.

керуючись ч.3 ст.243, ст.308, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.1, 4 ч.1 ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року по справі № 1340/4228/18 - скасувати.

Позов задоволити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію по віку відповідно до п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015, відповідно до довідок Відділу освіти Пустомитівської районної державної адміністрації від 24.07.2018 за номерами: 26, 27, 28, 29, починаючи з 03.08.18р.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді Т. І. Шинкар
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 19.03.19