Справа № 2а-4352/11/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року

Київ

справа №2а-4352/11/1370

касаційне провадження №К/9901/8249/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2014 (суддя - Мричко Н.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2015 (головуючий суддя - Старунський Д.М., суддя Багрій В.М., Рибачук А.І.) у справі за позовом Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Інспекція) до ОСОБА_2 про стягнення податку з власників транспортних засобів,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2011 року Інспекція звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 25000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням ОСОБА_2 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» при здійсненні 26.02.2010 первинної реєстрації транспортного засобу - автомобіля марки Fiat Ducato 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 04.11.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2015, позов задовольнив повністю: стягнув з ОСОБА_2 на користь бюджету податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 25000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 у 2010 році здійснив державну реєстрацію автомобіля марки Fiat Ducato 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, тоді як докази сплати ним податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 25000,00 грн. матеріали справи не містять, з урахуванням того, що ОСОБА_2 таких доказів не надав, з урахуванням того, що відсутність надходження такого податку від ОСОБА_2 до місцевого бюджету Стрийського району Львівської області підтверджується довідками ДПІ у Стрийському районі Львівської області від 21.12.2010 № 23606/13/17-1 та від 31.08.2010 № 9/2074, а також зважаючи на те, що до правоохоронних органів та органів прокуратури щодо факту ненадходження до місцевого бюджету від його імені податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на суму 25000,00 грн. ОСОБА_2 не звертався.

ОСОБА_2 оскаржив рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 12.01.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що при здійсненні першої реєстрації транспортного засобу ним був сплачений податок з власників транспортних засобів у сумі 25000,00 грн., після чого органами МРЕВ ДАІ йому було видано технічний паспорт на автомобіль та державні номерні знаки, про що він наголошував і при розгляді справи № 2а-7028/11/1370, у якій не просив скасувати державну реєстрацію транспортного засобу, а лише хотів захистити себе та довести, що перша реєстрація транспортного засобу при несплаті податку з власників транспортних засобів неможлива.

Інспекція не скористалась своїм процесуальним правом на поданні відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 04.03.2019 прийняв касаційну скаргу ОСОБА_2 до провадження та призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 05.03.2019.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що згідно листа Управління Державтоінспекції Львівського ВРЕР № 9/2074 від 31.08.2010 ОСОБА_2 26.02.2010 здійснив першу реєстрацію автомобіля марки Fiat Ducato 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, однак, квитанції про сплату податку з власників транспортних засобів відсутня.

Згідно довідки ДПІ у Стрийському районі м. Львова № 23598/10/17-1 від 21.12.2010 кошти від ОСОБА_2 у період з 15.02.2010 по 28.02.2010 по сплаті податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів не надходили.

Відсутність надходження до місцевого бюджету коштів зі сплати податку з власників транспортних засобів у сумі 25000,00 грн. за реєстрацію у лютому 2010 року автомобіля марки Fiat Ducato 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 стала фактичною підставою для звернення Інспекції до суду із вказаним позовом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до ст. 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Відповідно до частини 1 статті 5 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується, зокрема, фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Частиною 4 статті 5 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Згідно з частиною 6 статті 5 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

Відповідно до абзацу 12 пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 Порядку № 1388 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що: платником податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, які вперше реєструються в Україні, є, зокрема, фізичні особи, які здійснюють першу їх реєстрацію; передумовою першої реєстрації транспортних засобів закон визначає пред'явлення особами, які здійснюють першу реєстрацію, органам, які здійснюють таку реєстрацію, заяви про реєстрацію транспортного засобу та платіжних документів про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки; у разі відсутності відомостей про сплату податків (зборів), передбачених законодавством перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним щорічним оглядом транспортних засобів, органи ДАІ відмовляють у реєстрації/перереєстрації транспортного засобу.

Таким чином, дотримання платником податку вимог Порядку № 1388 під час реєстрації/перереєстрації транспортного засобу виключає його відповідальність за відсутність сплати податку з власників транспортних засобів, оскільки проведення реєстрації /перереєстрації транспортних засобів підрозділами Державтоінспекції МВС без попередньої сплати податку не може бути здійснено.

Оцінюючи надані Інспекцією докази в підтвердження факту несплати ОСОБА_2 податку з власників транспортних засобів, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що зазначені позивачем обставини є такими, які засвідчують невиконання ОСОБА_2 обов'язку зі сплати податку.

У той же час, у поясненнях до позову, додаткових поясненнях до апеляційної скарги та у касаційній скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що він сплачував податок з власників транспортних засобів при першій реєстрації автомобіля, а також на те, що на час розгляду даної справи у суді першої інстанції в провадженні слідчого відділу Прокуратури Львівської області перебувала кримінальна справа № 181-0311, порушена щодо службових осіб Львівського ВРЕР ДАІ ГУ МВС України у Львівській області за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 364, частиною першою статті 365 Кримінального кодексу України.

Також, матеріали справи містять ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2011 у справі № 2а-7028/11/1370 за позовом ОСОБА_2 до УДАІ ГУ МВС України у Львівській області про визнання протиправними дій, якою було зупинено провадження у справі № 2а-7028/11/1370 до закінчення досудового слідства по кримінальній справі № 181-0311.

При цьому, незважаючи на ухвалення рішення у справі № 2а-7028/11/1370 будь-якої інформації щодо результатів досудового слідства по кримінальній справі № 181-0311 постанова Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013 у справі № 2а-7028/11/1370, а також матеріали даної справи не містять.

Зазначені обставини в обґрунтування підтвердження факту виконання ОСОБА_2 обов'язку зі сплати податку з власників транспортних засобів судами першої та апеляційної інстанцій досліджений не був, з огляду на що висновок судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог не ґрунтується на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

У той же час, суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, окрім оцінки обставин доведеності факту вчинення цих дій, мали дослідити також дотримання Інспекцією процедури стягнення податкового боргу, на що також наголошував ОСОБА_2 у апеляційній скарзі.

Так, відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання (пункт 1.3 статті 1 названого Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Статтею 5 цього ж Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) регламентовано порядок узгодження сум податкових зобов'язань, оскарження рішень контролюючих органів та визначення податкового боргу, які, зокрема, зводяться до того, що нарахування контролюючим органом податкового зобов'язання відбувається шляхом направлення платнику податкового повідомлення та його подальшого узгодження або оскарження.

Відтак, Інспекція, заявляючи вимоги про стягнення податкового боргу, для визнання їх обґрунтованими також має довести факт дотримання нею процедури узгодження суми податку, яка підлягає стягненню.

Без дослідження цих обставин, ухвалення рішення у справі з дотриманням норм матеріального та процесуального права є неможливим.

З урахуванням наведеного, касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у даній справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 349, п. 1 ч. 2 ст. 353, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2015 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна