Справа № 160/9377/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Справа № 160/9377/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_4» про визнання протиправною та скасування постанови, -
11 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_4», в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження №57756429 від 22.11.2018 року по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса № 9893 від 26.10.2018 року, що видав приватний нотаріус КМНО ОСОБА_5, про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ПУМБ» заборгованості у розмірі 11 437,11 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.11.2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження №57756429 по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса № 9893 від 26.10.2018 року, що видав приватний нотаріус КМНО ОСОБА_5, про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ПУМБ» заборгованості у розмірі 11 437,11 грн.
Позивач стверджує, що вказана постанова винесена з порушенням норм законодавства та підлягає скасуванню у звязку з тим, що відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Також згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Однак позивач стверджує, що місце її проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 в, кв.21, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті.
Таким чином, за вказаних обставин відсутні законні підстави для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи, місце проживання якої є місто Дніпро.
Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом учасників справи та призначено судове засідання на 15 годину 00 хвилин 15 січня 2019 року.
06 лютого 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у звязку з наступним.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
13 лютого 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач повідомила, що грошові кошти на картковому рахунку не є майном в розумінні статті 190 ЦК України, у звязку з чим вважає хибними висновки відповідача про належність відкритого у банківській установі банківського рахунку до речей або майна.
Поняття "картковий рахунок" було передбачено постановою Національного Банку України № 137 від 19.10.2005 року Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням" (втратило чинність на підставі постанови НБУ № 223 від 30 04.2010 року), це є поточний рахунок, на якому обліковуються операції за платіжними картками, а також інші операції, визначені цим Положенням.
Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження "карткового рахунку" за місцем знаходження будь-якого банку.
Передавши гроші в банк у вкладника припиняється право власності на них, але одночасно - на його заміну він набуває майнове право вимоги до банку в межах переданої грошової суми. Власник рахунку (кредитор), який має право вимоги до банку (боржника), де обліковані грошові кошти у безготівковій формі, під час розрахунку з контрагентом відступає своє право вимоги до банку в межах суми платежу. Таким чином, грошові кошти, обіг яких здійснюється у безготівковій формі, є правом вимоги, що виникають в межах договірних правовідносин, а тому не є об'єктами речових прав.
Відповідно до вимог ч. 9 ст. 205 КАС України, враховуючи клопотання сторін, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд встановив наступні обставини.
22 листопада 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження №57756429 по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса № 9893 від 26.10.2018 року, виданого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5, про стягнення з ОСОБА_2, на користь публічного акціонерного товариства «ПУМБ» заборгованості у розмірі 11 437,01 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. (далі Закон № 1404-VIII) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 3 вищезазначеної статті передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Згідно із ст. ст. 19, 24 Закону № 1404-VIII, право вибору предявлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до статті 190 Цивільного Кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.
Статтею 179 Цивільного Кодексу України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.
Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобовязання банку стосовно його клієнтів і контрагентів і які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.
До системи банківських рахунків для грошового обороту належать такі рахунки: кореспондентські; поточні (поточний з овердрафтом, поточні рахунки типу «Н», «П», карткові рахунки, поточні рахунки виборчих фондів); вкладні (депозитні), кредитні (позичкові), розподільчі тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Згідно з довідкою № 101 від 01.01.2019 року, наданою ПАТ «Перший Український ОСОБА_4», за позивачем обліковуються рахунок:
Чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження. Виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій стягувач має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо). Надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації не вимагається.
У Постанові Верховного Суду у справі № 905/3542/15 від 10.09.2018 року зазначено що частиною 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.
Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об'єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".
У зв'язку із викладеним та враховуючи, що в заяві стягувача був зазначений лише рахунок позивача, що відкритий у АТ «ПУМБ» з місцем реєстрації банку у місті Києві, а подальші дії приватного виконавця у межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом цього виконавця, дії відповідача, який здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, з відкриття виконавчого провадження шляхом винесення постанови від 22.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57756429 та подальші виконавчі дії не суперечать нормам вищенаведених нормативних актів, а тому суд не вбачає, що діями відповідача були порушені законні права або інтереси позивача.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.М. Олійник

Рішення не набрало законної сили

19 лютого 2019 року.

Суддя В.М. Олійник

З оригіналом згідно.

Суддя В.М. Олійник