Справа № 0440/6816/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2019 року

м. Дніпро

справа № 0440/6816/18

(суддя Віхрова В.С., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВА АГРО» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 0440/6816/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВА АГРО» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов’язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВА АГРО» 28 листопада 2018 року звернулось до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі – відповідач-1), Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі – відповідач-2), згідно з яким, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №826694/41256960 від 03.07.2018 р. про відмову у реєстрації податкової накладної №22 від 06.04.2018 р.;

- зобов’язати відповідача-1 зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №22 від 06.04.2018 р. з дати її подання на реєстрацію позивачем.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про безпідставність прийняття відповідачем-1 рішення про відмову у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки позивач в господарській операції виступив як посередник, самостійно товар не отримував, на свій склад не перевозив, а скоординував дії покупця ТОВ «ТД Трансзерноекспорт» з постачальником ТОВ «Аркандо», в підтвердження чого було надано всі необхідні документи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що єдиною підставою для відмови у реєстрації ПН є невірний формат поданих підприємством первинних документів. Проте подання таких документів до податкового органу матеріалами справи не підтверджена.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав неповного з’ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що в рішенні комісії відповідача-1 про відмову в реєстрації податкової накладної зазначено інші підстави для відмови в реєстрації податкової накладної ніж ті, що зазначив в оскарженому рішенні суд першої інстанції. Документи зазначені у оскарженому рішенні комісії позивачем було подано та відповідачами прийнято.

Крім того, відповідачами порушено п. 10 Порядку № 557 в частині не повідомлення позивача про неприйняття електронного документу з причин перевірки відповідності електронного документу затвердженому формату (стандарту). Про наявність складеного з цього приводу протоколу від 03.07.2018 року № 162 позивач не повідомлявся.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач-2 зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідачів, який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕВА АГРО" () подано на реєстрацію податкову накладну від 06.04.2018 р. №22 на суму 443100,20 грн. (ПДВ 73850,03 грн.) оформлену на олію соєву технічну відстояну фільтровану на користь ТОВ «ТД Трансзерноекспорт» ().

Згідно з квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН за результатами обробки даних «ДОКУМЕНТ ПРИЙНЯТО. РЕЄСТРАЦІЯ ЗУПИНЕНА».

Рішенням про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №826694/41256960 від 03 липня 2018 р проінформовано про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з підстав ненадання платником податків копій документів, таких як: первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні.

За результатами адміністративного оскарження рішення №826694/41256960 від 03 липня 2018 р. до органу вищої ланки, рішенням комісія з питань розгляду скарг ДФС України №18803/41256960 від 13.07.2018 року скаргу залишено без задоволення, а рішення комісії контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних без змін.

Підставою відмови в реєстрації зазначеної вище податкової накладної є неможливість дослідити у повному обсязі надані підприємством документи, оскільки їх не можливо відкрити в ІС «Податковий блок» розділі «Аналітична система»/Робота Комісії ДФС/Журнал розгляду Повідомлень щодо подачі документів про підтвердження реальної операцій по відмовленим ПН/РК.

До податкової накладної від 06.04.2018 р. №22 підкріплено 13 документів, з яких можливо відкрити лише 6 (при цьому основні документи, а саме; пояснення, банківські платіжні документи, рахунки, видаткові накладні, сертифікати якості - не відкрились), що зафіксовано протоколом від 03.07.2018 р. №162 засіданням комісії ГУ ДФС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

За даними податкового органу, підприємством було надіслано копії документів в електронному вигляді, збережені у форматі, в якому відсутня можливість перегляду для здійснені обґрунтованого висновку (документи не відкрилися).

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення комісії Державної фіскальної служби України та зобов’язання Державної фіскальної служби України зареєструвати зазначену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення комісії Державної фіскальної служби України прийнято правомірно, оскільки єдиною підставою для відмови у реєстрації ПН є невірний формат поданих підприємством первинних документів. Докази подання позивачем документів, що відповідають затвердженому формату, податковому органу матеріали справи не містять.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі – Податковий кодекс України).

Відповідно до підпункту 16.1.2,16.1.3 пункт 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до підпунктів а, б пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно з приписами норми пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (пункт 188.1 статті 188 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов’язань платник податку зобов’язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов’язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до пункту 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010 (далі – Порядок №1246), податкова накладна є електронним документом, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з пункту 12 зазначеного вище Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України “Про електронний цифровий підпис”, “Про електронні документи та електронний документообіг” та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Аналогічні приписи наведені у підпункті 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, згідно з яких реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

21 лютого 2018 року постановою Кабінету Міністрів України №117 “Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних”, затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; Порядок роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації; Порядок розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

Відповідно до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлено таке.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації (пункт 12).

Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, який включає Перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, платник податку подає до ДФС в електронній формі засобами електронного зв’язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів, які складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС) (пункти 18 та 19 Порядку).

Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (пункт 20 Порядку).

Згідно з пунктом 23 Порядку, комісією регіонального рівня протягом п’яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 15 цього Порядку: щодо платників податку, у яких обсяг постачання, зазначений в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в поточному місяці у Реєстрі, з урахуванням поданої податкової накладної/розрахунку коригування на реєстрацію в Реєстрі, менше 30 млн. гривень, приймається рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яке реєструється в окремому Реєстрі податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, та надсилається платнику податку у порядку, встановленому статтею 42 Кодексу; щодо платників податку, у яких обсяг постачання, зазначений в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в поточному місяці у Реєстрі, з урахуванням поданої податкової накладної/розрахунку коригування на реєстрацію в Реєстрі, більше 30 млн. гривень включно, приймається рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яке попередньо реєструється в окремому Реєстрі податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, та надсилається до комісії центрального рівня.

Рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку (пункт 27).

Організаційні та процедурні засади діяльності комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - комісії контролюючих органів), а також права та обов’язки її членів визначаються Порядком роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС) (пункт 2 Порядку).

Комісія контролюючого органу діє в межах повноважень, визначених у Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 3 Порядку).

Рішення, прийняті комісіями контролюючих органів, підлягають реєстрації в окремому Реєстрі податкових накладних/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена (пункт 19 Порядку).

Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі за формою згідно з додатком 2 підлягає реєстрації в окремому Реєстрі податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена. Відповідне рішення набирає чинності після реєстрації його в такому Реєстрі.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 567 (далі - Критерії оцінки ступня ризиків).

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація податкової накладної була зупинена у зв’язку з тим, що ПН/РК відповідає вимогам пп.1.6 п.1 “Критеріїв ризиковості платника податку” (а.с. 13).

Так, згідно з пп. 1.6. п.1. Критеріїв ризиковості платника податку, оприлюднених листом ДФС України від 21.03.2018 № 959/99-99-07-18, комісії Головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме: 1) платник податку зареєстрований (перереєстрований)з а адресою, що знаходиться на непідконтрольній території України (зона АТО, АР Крим); 2) дата реєстрації платником податку на додану вартість не перевищує трьох місяців з дати такої реєстрації; 3) платник податку-юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ); 4) платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб'єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років; 5) платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України; 6) платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України; 7) наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.

Разом з цим, в наявній в матеріалах справи копії квитанції, не зазначено які саме із перелічених критеріїв пп. 1.6. п.1. “Критеріїв ризиковості платника податку” стосуються позивача.

Також, під час розгляду справи судом, відповідачами не було надано суду жодних доказів щодо приналежності позивача до перелічених категорій ризикових платників податків.

Крім того слід зазначати, що письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті “в” підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов’язання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Зазначена комісія приймає рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних приймається та надсилається платнику податку протягом п’яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту.

Рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.

Так, судом встановлено, що підставою для відмови у реєстрації податкової накладної, є рішення № 826694/41256960 в якому зазначено про ненадання платником податку копій документів (а.с. 9,10).

Слід зазначити, що відповідно до пункту 21 Порядку № 117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що і рішення Комісії Державної фіскальної служби України повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної.

Як зазначено вище, оскаржуване рішення вмотивовано неподання позивачем копій документів, що підтверджують факт придбання товару та документів складених з порушенням законодавства, однак без зазначення яких саме.

При цьому, сукупність первинних документів, наданих до матеріалів справи, не дають підстав для сумніву щодо дійсності укладеного договору поставки, на виконання вимог якого позивачем здійснені поставку товару та складено спірну податкову накладну.

На думку суду позивачем надано всі необхідні та достатні документи для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної № 22 від 06.04.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, позиція податкового органу з прийняття оскаржуваного рішення, згідно з відзивом на позов, фактично полягає в неможливості дослідити у повному обсязі надані підприємством документи, оскільки вони не відкриваються в ІС “Податковий блок” (з 13 відкривається 6), про що зазначено в протоколі засідання комісії ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 03.07.2018 р. № 162.

Проте, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про результати засідання комісії, оформлені вказаним протоколом. Цей протокол, також, не надано до суду.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачу не могло бути відомо про ускладнення доступу до відправлених ним документів.

Викладене нівелює застосування до суб’єкта господарювання наслідків щодо не надання документів в цілому.

Крім того, податковим органом у відзиві вказано про наявність первинних документів, їх перелік. Тому, неможливість переглянути отримані від платника податку документи, на переконання суду, не є тотожним їх ненаданню.

При цьому, з огляду на відсутність конкретного переліку документів, які слід надати для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, а також конкретного виду критерію оцінки ступеня ризику, позивач не мав можливості виконати вимоги суб’єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідачі обмежилися формальним підходом до виконання своїх обов’язків, не дослідивши первинні документи підприємства за спірною накладною за їх наявності.

В свою чергу підприємством долучені до матеріалів справи первинні документи на підтвердження реальності здійснення господарської операції з реалізації олії соєвої ТОВ «Торговий дім Трансзерноекспорт», які досліджені судом та відповідно до яких встановлено наступне.

Так, товар, який було реалізовано по спірній ПН, був придбаний позивачем 06.04.2018 року у ТОВ «Аркандо», що підтверджується договором поставки № 74 від 01.03.2018 р., видатковою накладною № 70 від 06.04.2018 року та відповідно до платіжного доручення № 577 від 24.04.2018 року частково оплачен (а.с.25,26,28,30).

ТОВ «Аркандо» оформлено податкову накладну № 70 від 06.04.2018 року на суму 413786,29 грн. (а.с.31).

15 лютого 2018 року між позивачем та ТОВ «Торговий дім Трансзерноекспорт» був укладений договір поставки №150201, за умовами якого доставка товару здійснюється за рахунок покупця шляхом самовивозу зі складу продавця (а.с. 15-17).

Згідно з видатковою накладною від 06.04.2018 року № 179 ТОВ «Торговий дім Трансзерноекспорт» придбало у позивача 21 тонну олії соєвої технічної відстояної нефільтрованої, на суму 443100,17 грн. цей товар вивезено зі складу постачальника ТОВ «Аркандо» транспортним засобом покупця РЕНО АЕ 8079 ВТ з причепом АЕ 4824 ХМ, у зв’язку з чим оформлено товарно-транспортні накладні від 06.04.2018 р. № Р179 та № 216 (а.с. 19,20).

Оплата товара підтверджується платіжним дорученням №1057 від 06.04.2018 р., №1065 від 06.04.2018 р., № 1102 від 17.04.2018 р. (а.с.21,22,23).

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати не підтвердженими господарські відносини позивача з ТОВ «Торговий дім Трансзерноекспорт», за результатами яких складено податкову накладну №22 від 06.04.2018 р.

Також, суд зазначає, що факт зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН не спростовує ані факту здійснення платником податків господарських операцій, ані факту наявності дати виникнення саме першої події (постачання товарів/послуг, або отримання коштів), що підтверджується первинними документами, на підставі яких складається податкова накладна/розрахунок коригування.

Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до п. 11 Порядку № 557, перша квитанція надсилається автору електронного документа протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі – протягом перших двох годин наступного операційного дня.

У першій квитанції, що формується за результатами автоматизованої перевірки, зазначеної у пункті 10 цього розділу, повідомляється про результати такої перевірки. У разі негативних результатів автоматизованої перевірки у першій квитанції повідомляється про неприйняття електронного документу із зазначенням причин, у такому випадку друга квитанція не оформлюється.

Проте, відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції № 1 від 27.06.2018 року до повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, «документ доставлено до Державної фіскальної служби України. Документ збережено на центральному рівні. Документ буде оброблено у складі пакету пов’язаних документів…»

Відповідно до квитанції №2 від 27.06.2018р. до повідомлення – «Документ доставлено до Дніпровська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області. Документ прийнято».

Отже, програмою ДФС перевірено відповідність направлених позивачем документів затвердженому формату та документи нею прийняті, що підтверджується квитанціями №1 та №2.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що рішення про відмову у реєстрації спірної податкової накладної прийнято комісією ДФС України протиправно, отже підлягає скасуванню.

За приписами статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі “ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ” (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: “Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд”, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі “Голдер проти Сполученого Королівства” (Golder v. theUnitedKingdom), пп.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати “вирішення” спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах “Мултіплекс проти Хорватії” (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п.45, від 10 липня 2003року, та “Кутіч проти Хорватії” (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)”.

За таких обставин, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов’язання ДФС здійснити реєстрацію спірної накладної датою її первинного подання, що водночас, з урахуванням наведеного, не є втручанням в дискреційні повноваження контролюючого органу, а є належним способом відновлення порушеного права позивача.

Зазначені обставини суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою, помилково відмовивши у задоволені позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність рішення комісії Державної фіскальної служби України №826694/41256960 від 03.07.2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної №22 від 06.04.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, поданої товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВА АГРО» (), необхідності його скасування та зобов'язання Державної фіскальної служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 22 від 06.04.2018 подану товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВА АГРО» датою її первинного подання.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову стороні, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача – 6167 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову та апеляційної скарги, виходячи з розрахунку 3524 грн. + 2643 грн. = 6167 грн., тобто по 3083 (три тисячі вісімдесят три) грн. 50 коп. з кожного.

Щодо вимог в частині стягнення з відповідачів витрат на надання правової допомоги в суді першої інстанції у розмірі 1500 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів зазначає, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

До суду першої інстанції для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано договір про надання правничої допомоги від 23 липня 2018 року (а.с.38), акт прийому передачі виконаних послуг №5 від 31 липня 2018 року по договору про надання правничої допомоги №17 від 23.07.2018 року (а.с.40), квитанцію від 02.08.2018 року про оплату згідно з договором про надання правничої допомоги по акту прийому передачі виконаних послуг від 31 липня 2018 року № 5 на суму 1500 грн. (а.с.41).

Судом встановлено, що в акті наданих послуг вказано розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу, а саме: підготовку адміністративного позову про скасування рішення та зобов’язання вчинити певні дії ДФС України та комісією ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, пов’язані з відмовою у реєстрації податкової накладної, виписаної на ім’я покупця – ТОВ «ТД Трансзерноекспорт» №22 від 06.04.2018 року виходячи з вартості наданої послуги розрахованої за 1 годину.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що позивачем підтверджено витрати на професійну правничу допомогу.

Між тим, колегія суддів зауважує на тому, що відсутність посилань в наданих позивачем документах на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правничої допомоги може бути пояснено тим, що правнича допомога полягала у підготовці позовної заяві, при цьому на стадії підготовки позовної заяви та оформленні у зв’язку з цим відповідних документів номер справи зазначити не можливо.

Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним з наданими послугами адвоката, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн підлягають стягненню на користь позивача.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення про відмову у задоволені позову при неповному з’ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови якою позов слід задовольнити повністю.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктами 2, 4 статті 317, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВА АГРО» - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі №0440/6816/18 – скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №826694/41256960 від 03.07.2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної №22 від 06.04.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, поданої товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВА АГРО» ().

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №22 від 06.04.2018 року датою її первинного подання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВА АГРО» в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору – 3083 (три тысячі вісімдесят три) грн. 50 коп. та витрат на професійну правничу допомогу – 750 (сімсот п’ятдесят) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВА АГРО» в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору – 3083 (три тысячі вісімдесят три) грн. 50 коп. та витрат на професійну правничу допомогу – 750 (сімсот п’ятдесят) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 13 березня 2019 року.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко

суддя А.В. Суховаров