Справа № 0640/4378/18
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м.Житомир справа № 0640/4378/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Мельниченко О.В.,

за участю: представника відповідача Ковальової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання розглянути заяву,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яка пов'язана з порушенням розгляду заяви позивача від 11.07.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (зареєстрована відповідачем 16.07.20418 за №В-7449/0/21-18) та ненадання рішення у належній формі;

- зобов'язати Мартинівську сільську раду Пулинського району Житомирської області прийняти до розгляду, зареєструвати та розглянути заяву ОСОБА_2 від 11.07.2018, яка зареєстрована Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 16.07.2018 за №В-7449/0-21-18 та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка розташована за межами села Видумка Пулинського району Житомирської області, яку виділити із земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11.07.2018 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (зареєстрована відповідачем 16.07.20418 за №В-7449/0/21-18). Проте, розгляд питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки було проведено із порушенням встановленого строку, оскільки не було належним чином оформленого наказу з цього питання, а лише лист-пропозиція. В подальшому, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 27.09.2018 №6-3845/14-18-СГ земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 площею 2,6748 га, було передано у власність Мартинівської сільської ради, яка і набула права володіння та розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Ухвалою від 11.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 09.10.2018 за клопотанням законного представника позивача суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 28.11.2018 було визнано необґрунтованим заявленим відвід судді Токаревій М.С. та передано справу №0640/4378/18 для визначення головуючого судді у порядку встановленому ч.1 ст.31 КАС України щодо вирішення питання про відвід судді Токаревої М.С.

Ухвалою від 03.12.2018 було відмовлено представнику позивача у задоволенні заяви про відвід судді Токаревої М.С.

Ухвалою від 05.12.2018 було строк підготовчого провадження у даній справі на 30 днів.

Ухвалою від 06.02.2019 у зв'язку з поданням необґрунтованої заяви про відвід судді Токаревої М.С. справу №0640/4378/18 передано для визначення головуючого судді у порядку встановленому ч.1 ст.31 КАС України щодо вирішення питання про відвід судді Токаревої М.С. Провадження у справі №0640/4378/18 було зупинено.

Ухвалою від 07.02.2019 у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про відвід судді Токаревої М.С. відмовлено.

Ухвалою від 12.02.2019 було поновлено провадження у справі №0640/4378/18 та призначено справу до подальшого розгляду.

Законний представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. В попередній судових засіданнях позовні вимоги законний представник позивача підтримував.

Представник відповідача-Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у письмовому відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву зазначив, що позивачем при зверненні із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не було надано належного викопіювання.

Представник відповідача Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області у судовому засіданні проти позову заперечував. На підтвердження своєї позиції представник відповідача посилався на те, що позивач не звертався до Мартинівської сільської ради із заявою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, а Мартинівська сільська рада не є правонаступником Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області у даних правовідносинах.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою від 11.07.2018, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка зареєстрована 16.07.2018 за №В-7449/0-21-18.

Листом від 14.08.2018 №В-7449/0-4298/0/22-18 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило позивачу, що з наданих ним графічних матеріалів неможливо визначити відповідність місцерозташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та містобудівної документації, в тому числі неможливо точно визначити місцерозташування затребуваної земельної ділянки в проектних межах через масштаб графічних матеріалів, відсутність інформації щодо прив'язки земельної ділянки до відповідного населеного пункту.

Окрім того, безпосередньо у графічній частині не наводиться навіть інформація стосовно меж населеного пункту, частина території якого відображена на графічному матеріалі, тобто відсутня прив'язка до адміністративно-територіальної одиниці, на території якій маєте намір отримати земельну ділянку у власність.

Відділом розпорядження землями сільськогосподарського призначення, у відповідності до статті 26 Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", направлено запит до Мартинівської сільської об'єднаної територіальної громади, стосовно надання рішення про погодження або відмову у погодженні щодо надання Головним управлінням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та, станом на поточну дату, до Головного управління рішення про погодження або про відмову у погодженні щодо надання гр. ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від Мартинівської сільської об'єднаної територіальної громади не надходило.

Відтак, Головне управління Дсржгеокадастру у Житомирській області відмовляє у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В подальшому, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 27.09.2018 №6-3845/14-18-СГ земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 площею 2,6748 га, було передано у власність Мартинівської сільської ради, яка і набула права володіння та розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Надіючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі п. "б" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Земельний кодекс України), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі - Земельний кодекс України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до частини другої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Положеннями частини третьої статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною другою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною п'ятою статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України.

Так, положеннями статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Положеннями частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною дев'ятою статті 118 Земельного кодексу України врегульовано, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частиною десятою статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Приписами частини десятої статті 118 Земельного кодексу України закріплено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333.

Пунктом 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 110 Положення начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 №34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 №883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за №381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Отже, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області.

Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом строку для прийняття такого рішення, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2208/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" визначено, що технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Частиною 1 ст.79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до п. 1.3 "Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", затвердженої наказом Держземагентства України від 18.05.2010 № 376, межа земельної ділянки це сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 79-1 Земельного Кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Підставою відмови відповідачем зазначено, що з графічних матеріалів, наданих ОСОБА_2 неможливо встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку він хоче отримати у власність.

Як свідчать матеріали справи, позивачем разом з клопотанням подавалися графічні матеріали за межами села Видумка Пулинського району Житомирської області. Судом з'ясовано, що з приєднаного позивачем до заяви викопіювання можливо ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, зокрема дане викопіювання містить прив'язку земельної ділянки до відповідного населеного пункту. Також відповідно до вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено межі земельної ділянки.

Будь яких спеціальних вимог до графічних матеріалів у ст.118 Земельного кодексу України не встановлено, крім зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №806/1316/18.

Отже, до заяви позивачем було надано належний графічний матеріал, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, що є підставою для вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність для ведення особистого селянського господарства на території Мартинівської сільської ради Пулинського району, Житомирської області.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов в частині визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, які пов'язані з порушенням розгляду заяви ОСОБА_2 від 11.07.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та ненаданням рішення у належній формі.

Щодо позовних вимог зобов'язального характеру, суд дійшов висновку про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3845/14-18-СГ від 27.09.2018 земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1725, 1472 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Мартинівської сільської об'єднаної територіальної громади Пулинського району Житомирської області, передані Мартинівській сільській раді.

Відповідно до акту приймання-передачі від 27.09.2018 Мартинівській сільській раді передана земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_4 площею 2,6748 га, яка розташована за межами населених пунктів Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, і щодо якої позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на земельну ділянку, щодо якої позивач звертався із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки і яка була передана Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області із державної власності до земель комунальної власності, 01.10.2018 Мартинівською сільською радою зареєстроване право власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

З наведеного слідує, що змінився статус земельної ділянки.

Разом з тим, суд зазначає, що Головним управлінням Держгеокадасту в Житомирській області будь-які повноваження щодо розпорядження цією земельною ділянкою Мартинівській сільській раді не передавалися, оскільки ці повноваження вже визначені Земельним кодексом України.

Крім того, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об'єднаних територіальних громад", яке було підставною для винесення відповідачем наказу від 27.09.2018 № 6-3845/14-18/СГ про передачу земельних ділянок у комунальну власність Мартинівської сільської ради, не містить будь-яких правових приписів, які б зобов'язували територіальні громади враховувати попередні розпорядчі акти щодо переданих земельних ділянок.

Отже, у зв'язку з передачею земельної ділянки Мартинівській сільській раді змінилася форма власності земельної ділянки з державної на комунальну.

Так, ч.1 ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, до повноважень сільських, селищних, міських рад відноситься передача земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності-це повноваження Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

В той же час правові приписи Земельного кодексу України та Розпорядження КМУ від 31.01.2018 № 60-р не місять положення, відповідно до якого розпорядників земель державної власності було зобов'язано при передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність передати на розгляд до відповідних рад документи чи заяви, які були подані до такої передачі відповідних земельних ділянок.

З огляду на те, що позивач не звертався до Мартинівської сільської ради Пулинського району із завою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, то на даний час відсутні правові підстави обов'язання Мартинівську сільську раду Пулинського району Житомирської області прийняти до розгляду, зареєструвати та розглянути заяву ОСОБА_2 від 11.07.2018 , яка зареєстрована Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 16.07.2018 за №В-7449/0/21-18 та прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка розташована за межами села Видумка Пулинського району Житомирської області, яку виділили із земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 135 КАС України встановлено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Згідно ч.3 ст.135 КАС України граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із поданих заяв встановлено, що представник позивача просить відшкодувати понесені витрати на переїзд до іншого населеного пункту та повернення в пункт перебування позивача - м.Київ - м. Житомир - м.Київ.

На підтвердження витрат позивачем надано скріншоти калькулятора палива та відстані проїзду Київ-Житомир-Київ, посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та квитанції про сплату позивачем вартості пального.

Таким чином, розмір документально підтверджених витрат представника позивача на переїзд до іншого населеного пункту для участі у судовому засіданні становить 1258,00 грн.

Крім того, судові витрати зі сплати судового збору понесені позивачем становлять 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка,45, м.Житомир,10002, ), які пов'язані з порушенням розгляду заяви ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) від 11.07.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та ненаданням рішення у належній формі.

У задоволенні позовних вимог, щодо зобов'язання Мартинівську сільську раду Пулинського району Житомирської області ( вул.Поліська, 3 с.Мартинівка, Полинський район, Житомирська область, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) прийняти до розгляду, зареєструвати та розглянути заяву ОСОБА_2 від 11.07.2018 , яка зареєстрована Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 16.07.2018 за №В-7449/0/21-18 та прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка розташована за межами села Видумка Пулинського району Житомирської області, яку виділили із земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, відмовити.

Стягнути на користь законного представника ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. та витрати на проїзд в сумі 1258 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка,45, м.Житомир,10002, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.С. Токарева

Повне судове рішення складене 15 березня 2019 року