Справа № 0440/5477/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5477/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Риф»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 року, (суддя суду першої інстанції Юхно І.В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РИФ» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

19 липня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «РИФ» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби з питань праці №ДН700/261/АВ/П/1ПТТ/2ПТ/1П/ТД-ФС/371 від 25 червня 2018 року про накладення на ТОВ "РИФ" штрафу в розмірі 111 690,00 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивачем не було допущено порушення вимог статті 24 КЗпП України, що підтверджується наданими під час інспекційного відвідування, на запит ГУ Держпраці в Дніпропетровській області документами. Позивач зазначає, що на виконання будівельно-ремонтних робіт був укладений договір між ТОВ "РИФ" (замовник) та громадянином України ОСОБА_3 (виконавець). Враховуючи положення частини 1 статті 837, частини 1 статті 838 Цивільного кодексу України, вказаний договір не є трудовим, а є договором субпідряду. Позивач звертає увагу суду, що пунктом 1.4. договору сторони визначились, що цей договір не носить характеру трудового договору і на нього, відповідно, не поширюються норми чинного в Україні трудового законодавства. Позивач також зазначає, що проведення ТОВ "РИФ" інструктажів, які визначені договором підряду (пункти 11.7 - 11.11) субпідрядникам, в т. ч. ОСОБА_3 здійснювалось позивачем на виконання договірних зобов'язань за договором підряду і зазначені обставини не підтверджують наявність трудових правовідносин між замовником та виконавцем робіт згідно договору виконання будівельно-ремонтних робіт №07/2018/01 від 02 січня 2018 року. Позивач також звертає увагу, що виконавець робіт за договором субпідряду в порушення умов договору, передбачені договором роботи не виконав і, відповідно, результати роботи Замовнику - ТОВ "РИФ" не здав, тому акт здавання-приймання виконаних робіт сторонами не підписувався, звідси, з огляду на положення розділу 7 договору субпідряду ТОВ "РИФ" не здійснювало оплату робіт за договором, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 за перше півріччя 2018 року, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 663 за перше півріччя 2018 року, податковим розрахунком сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку за перший квартал 2018 року. Крім того, в спростування висновків відповідача про те, що виконавець робіт (ОСОБА_3.) за договором виконання будівельно-ремонтних робіт №07/2018/01 від 02 січня 2018 року фактично мав трудові відносини між роботодавцем та найманим працівником ТОВ "РИФ" надає у справу розрахункові відомості та табелі обліку використання робочого часу підприємства за січень, лютий, березень, квітень 2018 року, з яких вбачається, що ОСОБА_3 не являвся найманим працівником ТОВ "РИФ".

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції не було звернуто уваги на те, що укладений між ТОВ «РИФ» та громадянином ОСОБА_3 договір є договором субпідряду, який спрямований на надання виконавцем замовнику конкретного переліку послуг та має на меті досягнення конкретного результату. Оскільки договір не є трудовим, позивачем не порушено вимог ст. 24 КЗпП України та підстави для застосування штрафних санкцій - відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снасаря В.В. із заявою (вхід.№Г-602), у якій зазначив, що він працює газорізальником в підрядній організації ТОВ "Риф", просив допомоги в отриманні заробітної плати за три місяці, а саме: за січень-березень 2018 року. Також заявник зазначив, що директор мотивує відмову у виплаті заробітної плати відсутністю коштів. ОСОБА_3 посилається на те, що усі роботи бригада виконала в повному обсязі, про що свідчать закриті наряди заводу "АрселорМіттал", на якому працювала бригада. Проте, заявник вказує, що пропрацювавши на цій фірмі 8 місяців ні заявник, ні робітники його бригади не отримали обіцяну та прописану у договорі заробітну плату (а.с.69-70).

30 травня 2018 року наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №438-І "Про призначення інспекційного відвідування" на підставі звернення працівника ОСОБА_3 (вх.Г-602 від 08.05.2018 року) щодо порушення стосовно нього законодавства про працю (за №ДН-700 внесення до Реєстру інспекційних відвідувань та рішень інспектора праці про відвідування роботодавця) призначено Головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Кістень Юлії Василівні провести у період з 31.05.2018 року по 08.06.2018 року інспекційне відвідування із здійсненням державного контролю за додержанням законодавства про працю у товаристві з обмеженою відповідальністю "Риф" за адресою: 50007, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Гетьманська, буд.75, (а.с.71).

30 травня 2018 року Головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Кістень Юлії Василівні видано направлення на проведення інспекційного відвідування №157/42-9 на підставі вищевказаного наказу. Зазначене направлення отримано посадовими особами товариства з обмеженою відповідальністю "Риф" ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується особистими підписами на направленні, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.72).

Крім цього, посадовим особам товариства з обмеженою відповідальністю "Риф" ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вручено "Права та обов'язки об'єкта відвідування під час проведення інспекційних відвідувань або проведення невиїзних інспектувань" (а.с.73) та запит про надання копій документів від 30.05.2018 року №374 (а.с.74).

31 травня 2018 року листом вих.№37 товариство з обмеженою відповідальністю "Риф" надало Головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Кістень Юлії Василівні пояснення щодо правовідносин між товариством та ОСОБА_3

01 червня 2018 року за результатами проведення зазначеного відвідування було складено акт інспекційного відвідування юридичної особи №ДН700/261/АВ (а.с.75-91), відповідно до якого інспектором праці Кістень Юлією Василівною встановлено:

- факт допуску гр. ОСОБА_3 до роботи без укладання трудового договору, що є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: правовідносини між ТОВ "Риф" та ОСОБА_3 носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому, дії ТОВ "Риф" щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового шляхом укладання договору підряду порушують вимоги ст. 24 КЗпП України та перешкоджають реалізації працівниками права на працю, гарантованого Конституцією та Кодексом законів про працю України, а також права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки;

- у товаристві мають місце випадки виплати заробітної плати з порушенням вимог ч.1 та ч.2 ст.115 КЗпПУ, зокрема, заробітна плата за січень 2018 року виплачена частинами 03.03.2018, 15.03.2018, 04.05.2018; за лютий 2018 року - 04.05.2018 та 07.05.2018; за березень 2018 року - 18.05.2018 та 24.05.2018; станом на 01.06.2018 року заробітна плата за квітень-травень 2018 року не виплачена;

- мають місце випадки виплати заробітної плати за час відпустки з порушенням вимог ч.4 ст.115 КЗпП та ст.21 ЗУ №504, зокрема, гр. ОСОБА_8 відповідно до наказу №4 від 01.02.2018 була надана відпустка 12.02.-15.03.2018, але заробітна плата за час відпустки виплачена лише 04.05.2018; гр. ОСОБА_9 відповідно до наказу №8 від 27.03.2018 надана відпустка 10.04.-05.05.2018, але заробітна плата за час відпустки станом на 01.06.2018 не виплачена;

- мають місце випадки виплати розрахункових коштів звільненим працівникам з порушенням вимог ч.1 ст116 КЗпП, зокрема, гр. ОСОБА_10 звільнено відповідно до наказу №1-К від 01.02.2018, але остаточний розрахунок проведено лише 04.05.2018; гр. ОСОБА_11 звільнено відповідно до наказу №2-К від 20.02.2018, але остаточний розрахунок проведено лише 04.05.2018; ГР. ОСОБА_12 звільнено відповідно до наказу №3-К від 27.02.2018, але остаточний розрахунок проведено лише 04.05.2018; гр. ОСОБА_8 звільнено відповідно до наказу №4-К від 14.03.2018, але остаточний розрахунок проведено лише 18.05.2018; гр. ОСОБА_13 звільнено відповідно до наказу №5-К від 19.03.2018, але остаточний розрахунок проведено лише 24.05.2018.

Не погодившись із висновками зазначеного акту інспекційного відвідування, товариство з обмеженою відповідальністю "Риф" надало заперечення до акту від 01.06.2018 року вих.№39.

Листом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 06.06.2018 року №420 надано відповідь на письмові зауваження і заперечення до акту інспекційного відвідування №ДН700/261/АВ від 01.06.2018 року, згідно з яким висновки акту інспекційного відвідування залишені без змін (а.с.21-22).

Постановою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН700/261/АВ/П/1ПТТ/2ПТ/1П/ТД-ФС/371 від 25 червня 2018 року на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено на товариство з обмеженою відповідальністю штраф у розмірі 111 690 (сто одинадцять тисяч шістсот дев'яносто) гривень (а.с.10-11).

Не погодившись з постановою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН700/261/АВ/П/1ПТТ/2ПТ/1П/ТД-ФС/371 від 25 червня 2018 року позивач оскаржив її до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір, укладений між позивачем та гр. ОСОБА_3 є трудовим, а не цивільно-правовим. Відтак, позивачем порушено статті 24 КЗпП України, що є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій. Також, суд першої інстанції зазначив, що під час прийняття оскаржуваної постанови відповідач діяв в порядку та в межах повноважень визначених Законом та Конституцією України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як видно з Договору №07/2018/01, виконавець на користь замовника повинен був виконувати перелік робіт: приготування бетонного розчину; 2.5 грн. за м.куб, складання -розбирання ритувань будівельних 20 грн. за м2, шпунтовка 2 грн. за м.куб. При цьому, договір не містить конкретного визнання обсягу робіт із зазначеного переліку, який повинен був виконати замовник на виконання Договору. Також, в договорі обумовлена можливість за домовленості виконання виконавцем іншої роботи (п. 2.2 Договору) без конкретизації.

Отже, предметом укладеного договору є процес праці, а не її кінцевий результат, а виконавець повинен був виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк, що відповідає ознакам трудового договору.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за цивільно-правовим договором виконавець не підпорядковується трудовому розпорядку, сам організовує свій робочій процес, роботу виконує на власний ризик та розсуд, в той час як за трудовим договором зобов'язаний підпорядковуватись трудовому розпорядку, та посадовим особам підприємства.

Між тим, як вбачається зі змісту договору про виконання будівельно-ремонтних робіт, працівник самостійно не організовував роботу, виконував її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувався безпосередньо Замовнику.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов'язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що висновки інспекційного відвідування стосовно допущення позивачем інших правопорушень в межах даної справи не оскаржуються.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Приписами пункту 3 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 590 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Оскаржувана постанова про накладення штрафу складена за формою, встановленою Порядком №509, на виконання вимог Закону 25 червня 2018 року направлена протягом трьох днів суб'єктові господарювання, стосовно якого прийнято постанову.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу від 25.06.2018 року прийнята із дотриманням вимог норм чинного законодавства та підстави для її скасування - відсутні.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Риф" - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 року в адміністративній справі №0440/5477/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай