Справа № 200/14444/18-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 р. Справа№200/14444/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., при секретарі судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1

до відповідача: Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області, місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22

про: визнання протиправними дії Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо складання рішення № 444 від 31.10.2018 року про незалік стажу при призначенні пенсії, та скасування його, зобов'язання Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року на Горлівському коксохімзаводу, згідно з записом в трудовій книжці НОМЕР_2.

за участю

представників сторін

від позивача: ОСОБА_1 - особисто,

від відповідача: не з'явився.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області про визнання протиправними дії Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо складання рішення № 444 від 31.10.2018/ року про незалік стажу при призначенні пенсії, та скасування його, зобов'язання Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року на Горлівському коксохімзаводу, згідно з записом в трудовій книжці НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.10.2018 року вона звернулась до управління з заявою про призначення пенсії по інвалідності. Позивач зазначає, що разом з заявою нею до управління була надана трудова книжка серії НОМЕР_3. Позивач вказує на те, що 09.11.2018 року вона отримала рішення Торецького ОУПФУ Донецької області № 444 від 31.10.2018 року про незалік стажу при призначенні пенсії, яким їй відмовлено в зарахуванні до стажу період роботи з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року на Горлівському коксохімзаводі у зв'язку з тим, що номер та дата наказу про звільнення внесені іншими чорнилами, а виправлення зроблено некоректно, при цьому відповідач посилався на п.п. 2.4 п. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». Позивач зазначає, що трудовим законодавством та інструкцією не передбачено, що записи про звільнення внесені іншими чорнилами є недісними, а також не визначає коректні, чи не коректні виправлення. З огляду на викладене, позивач вважає, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Позивач у судовому засіданні підтримала викладені обставини та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовні вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву посилається на те, що з 03.10.2018 року позивач перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії по втраті годувальника, яка призначена на підставі заяви від 25.10.2018 року № 3086 про призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідач вказує на те, що під час призначення пенсії управлінням не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року на Горлівському коксохімічному заводі, оскільки запис про звільнення здійснено з порушенням норм п. 2.4 статті 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року, а саме номер та дата наказу про звільнення внесені до трудової книжки іншими чорнилами і виправлення зроблено некоректно. Також, відповідач посилається на те, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться не правильні чи не точні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, письмові трудові договори та інші документи, які містяться відомості про періоди роботи. Відповідач зазначає, що у разі коли документи не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків. Відповідач звертав увагу суду на те, що у управління відсутня можливість надати пенсіонерові допомогу у вигляді направлення запиту на підприємство або до архівної установи з метою отримання підтверджуючих документів за спірний період, оскільки «Горлівський коксохімічний завод» перебуває у місті Горлівка Донецької області, яка є на даний момент непідконтрольною територією. Оскільки пенсіонером не було надано до Торецького ОУПФУ Донецької області а ні довідки, а ні документів, які можуть підтверджувати спірний період роботи, тому в управління немає законних підстав для зарахування до загального трудового стражу період роботи з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року на Горлівському коксохімічному заводі. На підставі вищевикладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволення позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв (клопотань) про розгляд справи без участі представника управління суду не надано.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 26 лютого 2019 року.

26 лютого 2019 року судом відкладено розгляд справи на 13 березня 2019 року, у зв'язку з необхідністю витребування оригіналу трудової книжки позивача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с. 5).

З матеріалів справи встановлено, що 25.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Управління ПФУ в м. Дзержинську Донецької області (правонаступник - Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області) з заявою № 3086 про призначення пенсії по інвалідності (а.с. 38).

До заяви позивачем були надані наступні документи: виписка з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання (реєстрації) особи, заява про призначення пенсії, паспорт, оригінал трудової книжки, довідка про заробітну плату, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, свідоцтво про шлюб.

Відповідно до протоколу призначення пенсії вбачається, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності з 03.10.2018 року в розмірі 2103,25 грн., страховий стаж становить 38 років 11 місяців 25 днів: страховий стаж до 01.01.2004 року - 25 років 3 місяці 13 днів, страховий стаж після 01.01.2004 року - 11 років 1 місяць 5 днів, додатковий стаж - 2 роки 7 місяців 7 днів (а.с. 36).

Згідно рішення Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 444 про незалік стажу при призначенні пенсії від 31.10.2018 року вбачається, що при призначенні пенсії ОСОБА_1 не зараховано до стажу період роботи з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року на Горлівському коксохімічному заводі, у зв'язку з порушенням п. 2.4 ст. 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року, у зв'язку з тим, що номер та дата наказу про звільнення внесені іншими чорнилами, виправлення зроблено некоректно. Довідка підтверджуюча факт та період роботи відсутня (а.с. 6).

Не погодившись з рішенням Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про незалік стражу при призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі Закону № 1788).

Згідно частини 1 статті 1 Закону № 1788, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від за №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58).

Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад пять днів.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу (п. 2.2. Інструкції № 58).

Відповідно до п. 2.4. Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (абзац 8 пункту 2.14. Інструкції № 58).

Зазначеною Інструкцією № 58 встановлено та визначено процедуру заповнення керівником підприємства, установи, організації трудових книжок працівників при звільненні, переведені з одного підприємства на інше або на іншу роботу на тому ж підприємстві, тощо.

Згідно до п. 2.26. Інструкції № 58, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності зформулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.У разі переведення з одного підприємствана інше за погодженням між керівниками підприємств у графі 3 записується посилання на погодження: "Звільнений у зв'язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство, п.5 ст.36 КЗпП України" (п. 2.28. Інструкції № 58).

Разом з тим, суд зазначає, що згідно п 1.5. Питання, пов'язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Так, відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 20.08.1979 року прийнята на роботу до Горлівського коксохімічного заводу на посаду бухгалтера заводоуправління, 02.02.1981 року звільнена у зв'язку з виїздом до місця служби чоловіка в Радянській Армії (а.с. 15-18).

Відповідно до рішення № 44 про незалік стажу при призначенні пенсії від 31.10.2018 року вбачається, що до стажу позивача не зараховано період роботи на Горлівському коксохімічному заводі з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року, у зв'язку з тим, що номер та дата наказу про звільнення внесені іншими чорнилами, а виправлення зроблено не коректно.

Аналізуючи чинні нормативно правові акти України, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Суд звертає увагу, що записи про прийняття та звільнення з роботи позивача посвідчено печаткою підприємства та підписами відповідальних осіб.

Також, суд критично оцінює твердження відповідача щодо того, що номер та дата наказу про звільнення внесені іншими чорнилами, оскільки внесення записів до трудової книжки різними чорнилами не містять заборони відповідно до Інструкції № 58.

Суд зазначає, що ПФУ не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного страхового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таким чином, суд приходить висновку, що відмова відповідача у зарахуванні вищевказаного періоду роботи носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обовязку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для винесення органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначення пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту пенсіонера.

Стосовно посилання відповідача на відсутність довідки, що підтверджує факт роботи позивача у період з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року на Горлівському коксохімічному заводі, суд зазначає наступне.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Водночас, під час з'ясування обставин у справі та перевірку їх доказами, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень на якого нормами процесуального права покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів у встановленому порядку про наявність підстав щодо застосування положень Порядку № 637 до спірних правовідносин, як-то: відсутність у позивача трудової книжки, необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, що визначає його право на пенсію за віком.

Таким чином, суд вважає, що спірні рішення Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 444 про незалік стажу при призначенні пенсії від 31.10.2018 року, прийняте без повного з'ясування усіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів наданих позивачем при зверненні з заявами про призначення пенсії, в зв'язку з чим рішення є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Фактично суд зв'язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб'єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про визнання протиправним та скасування рішення Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 444 про незалік стажу при призначенні пенсії від 31 жовтня 2018 року, зобов'язання Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року на Горлівському коксохімзаводу, згідно з записом в трудовій книжці НОМЕР_2, зобов'язання Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву № 3086 ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 25 жовтня 2018 року з урахуванням висновків суду.

З огляду на вищевикладене суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позивач з даним адміністративним позовом звернулась до суду 14 грудня 2018 року, Суд приходить висновку про стягнення на користь Державного бюджету України судового збору в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 444 про незалік стажу при призначенні пенсії від 31 жовтня 2018 року, зобов'язання Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року на Горлівському коксохімічному заводу, згідно з записом в трудовій книжці НОМЕР_2, зобов'язання Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву № 3086 ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 25 жовтня 2018 року з урахуванням висновків суду - задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 444 про незалік стажу при призначенні пенсії від 31 жовтня 2018 року.

Зобов'язати Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецькій області () зарахувати до стажу ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) період роботи з 20.08.1979 року по 02.02.1981 року на Горлівському коксохімічному заводу, згідно з записом в трудовій книжці НОМЕР_2.

Зобов'язати Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецькій області () повторно розглянути заяву № 3086 ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) про призначення пенсії по інвалідності від 25 жовтня 2018 року з урахуванням висновків суду

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22) на користь Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 13 березня 2019 року в присутності позивача.

Повний текст рішення складено та підписано 18 березня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська В.В.