Справа № 805/2037/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року справа №805/2037/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у справі № 805/2037/18-а (головуючий І інстанції Загацька Т. В. ) за позовом ОСОБА_3 до Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просила зобов'язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року, шляхом призначення її знову, відповідно до норм ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є громадянином України, отримувала пенсію за віком, яка виплачувалась їй до виїзду на постійне проживання за кордон. З 1996 року позивач призначену їй пенсію не отримує.

14.11.2017 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, однак відповідач повідомив про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії позивачу, у зв'язку із відсутністю пенсійної справи, а також наданням неповного пакету документів, необхідних для призначення пенсії.

Вважає, що посилання відповідача на ненадання позивачем всіх документів згідно Порядку №22-1 є безпідставним, оскільки нею надані всі необхідні документи для поновлення пенсії.

Ухвалою суду від 17.07.2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 07.10.2009 року по 18.09.2017 року - залишено без розгляду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням,представник ОСОБА_2, що діє в інтересах позивача, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами аналогічними викладеним в позовній заяві.

Крім того, апелянт зазначив, що не надання позивачем діючого паспорта громадянина України не є достатньою підставою для відмови у прийнятті заяви про поновлення вже призначеної пенсії.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано нормами законодавства, яке регулює питання призначення пенсії, в той час, як пенсія позивачу вже була призначена раніше, а до пенсійного органу позивач зверталась із заявою про поновлення виплати пенсії.

Суд першої інстанції вийшов за межі публічно-правового спору між сторонами, тобто, рішення судом винесено з питання, яким УПФУ не аргументувало свою відмову, яке не є предметом спору і яке, як наслідок, знаходиться поза зоною правової компетенції суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 04.11.1961 року по 22.11.1995 року працювала на території України та звільнена за власним бажанням, про що свідчить копію трудової книжки, наявної в матеріалах справи (том 1, а.с. 36-39).

ОСОБА_3 01.06.1993 року було призначено пенсію за віком (том 1, а.с. 40).

09.01.1996 року позивач виїхала до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

29.05.2017 року та 14.11.2017 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці в Донецькій області з апостильованою заявою ОСОБА_5 про поновлення пенсії та доданими до неї додатками (а.с. 46-50, 103-104 т.1).

Листами Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці в Донецькій області від 18.09.2017 року № 11475/03 та від 12.12.2017 року №16350/03 повідомлено про відсутність законодавчих підстав для розгляду заяви про поновлення пенсії позивачу, оскільки п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі, позивач не перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Дружківці в Донецькій області та інших територіальних органах Пенсійного фонду України, відсутня паперова та електронна пенсійні справи ( а.с. 105-106 т.1).

Листом УПФУ в м. Дружківці в Донецькій області від 12.12.2017 року № 16350/03 відповідач повідомив представника про відсутність законодавчих підстав для розгляду заяви про поновлення пенсії позивачу через представника відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зазначивши, що пенсійна справа позивача в управління відсутня. Повідомив, що питання про призначення пенсії ОСОБА_3 буде розглянуто після надання заяви на призначення пенсії у відповідності до зразка встановленого додатком №2 Порядку № 22-1 та документа про місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 51-52, 107-108 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскільки представником позивача, як при зверненні до відповідача, так і при зверненні до суду не надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 3 статті 25 Конституції України встановлено, що Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV), виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону №1058-IV, з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року зазначено, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Питання щодо подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсії урегульовано постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року за № 22-1, якою затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 1.1 Порядкку №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). (п.1.1 Порядку № 22-1).

Згідно п.1.6 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Однак, матеріали справи свідчать, що пенсія позивачу вже була призначена раніше, до пенсійного органу позивач звернулася із заявою про поновлення виплати пенсії, а не про її призначення.

Відповідно до п.2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Отже, відмовляючи у поновленні пенсії позивачу з підстав не надання необхідного для призначення пенсії пакету документів, відповідач діяв всупереч вимог зазначеного порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з підстав не надання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

За приписами ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, після отримання заяви позивача про поновлення виплати пенсії за віком, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення або про поновлення виплати пенсії за віком або про відмову у її поновленні.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що будь-яке рішення пенсійним органом не приймалось, що є порушенням вимог Закону № 1058-ІV та Порядку № 22-1.

Враховуючи викладене, суд вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог передчасним, оскільки Управлінням, за результатами розгляду заяви позивача, не приймалось будь-якого рішення, а лист-відповідь від 12 грудня 2017 року не може вважатися таким рішенням з огляду на приписи Порядку №22-1.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо необхідності визнання протиправною бездіяльність Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не розгляду заяви ОСОБА_3 від 29.05.2017 року відповідно до Закону №1058 та Порядку №22-1.

В зв'язку з цим, необхідно зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 29.05.2017 року та прийняти рішення відповідно до вимог Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1.

Пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, висновки не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у справі № 805/2037/18-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у справі № 805/2037/18-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_3 до Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не розгляду заяви ОСОБА_3 від 29.05.2017 року відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Зобов'язати Костянтинівсько-Дружківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заву ОСОБА_3 від 29.05.2017 року та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19 березня 2019 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 березня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова