Справа № 805/5021/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2019 року

Київ

справа №805/5021/15-а

адміністративне провадження №К/9901/10986/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року (головуючий суддя Волгіна Н.П.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року (головуючий суддя Сіваченко І.В., судді - Гаращенко І.В., Міронова Г.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, виплати одноразової грошової допомоги та стягнення грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУ МВС України в Донецькій області), Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - Слов'янський МВ ГУ МВС України в Донецькій області), в якому просив: визнати частково незаконним наказ ГУ МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 354 о/с «По особовому складу» та зобов'язати відповідача внести зміни до нього в частині визначення вислуги років та виплати грошової допомоги; стягнути з Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області: грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19 жовтня 2015 року по 3 листопада 2015 року у розмірі 2083 грн, одноразову грошову допомогу у розмірі 34417 грн, грошове забезпечення за два місяці (після звільнення) у розмірі 10589 грн; компенсацію за невикористану відпустку; зобов'язати Слов'янський МВ ГУ МВС України в Донецькій області виплатити позивачу грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні з 6 листопада 2015 року по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, зазначив, що оскільки відповідачем несвоєчасно виплачено всі належні йому суми при звільненні, то згідно приписів статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), позивач має право на отримання середнього заробітку за час такої затримки.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року задоволено клопотання ОСОБА_2, позовні вимоги про визнання частково незаконним наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 354 о/с «По особовому складу» та зобов'язання відповідача внести зміни до нього в частині визначення вислуги років та виплати грошової допомоги залишено без розгляду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Слов'янського МВ ГУ МВС в Донецькій області на користь ОСОБА_2: одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 34 417,05 грн; середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 7563,04 грн; компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 5148,85 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, Слов'янський МВ ГУ МВС України в Донецькій області звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

ОСОБА_2 скористався своїм правом та надіслав до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень.

Справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 січня 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.А., Стрелець Т.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 8 грудня 2003 року. Згідно наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 3 грудня 2003 року № 288 о/с позивача призначено на посаду дільничного інспектора міліції. З 14 серпня 2013 року займав посаду заступника начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Слов'янського МВ (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) ГУ МВС України в Донецькій області. Наказом МВС України від 29 липня 2014 року № 805 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ МВС в Донецькій та Луганських областях" за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, частини третьої статті 3, частини першої статті 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, позивача звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (пункт 24 наказу). Наказом МВС України від 12 серпня 2014 року № 1535 о/с ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року (справа № 808/7013/14) позов Солода А.В. задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ МВС України № 805 від 29 липня 2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ МВС в Донецькій та Луганських областях" в частині притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності. Визнано протиправним та скасовано наказ МВС України № 1535 о/с від 12 серпня 2014 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Донецькій області від 5 вересня 2014 року № 333о/с в частині обчислення ОСОБА_2 вислуги років та оголошення наказу про звільнення. Зобов'язано ГУ МВС України в Донецькій області поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника ізолятора тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов'янського МВ (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) ГУ МВС України в Донецькій області з 13 серпня 2014 року. Стягнуто з Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року у сумі 44268 грн, без урахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 3 листопада 2015 року № 331 о/с ОСОБА_2 поновлено на посаді заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області з 13 серпня 2014 року. З цим наказом позивача ознайомлено 6 листопада 2015 року.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 354 о/с на підставі пункту 9 Розділу ХІ Закону Україну "Про національну поліцію" та відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) позивача звільнено з посади заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов'янського МВ (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) ГУ МВС України в Донецькій області з 6 листопада 2015 року.

Згідно довідки від 16 грудня 2015 року № 15/1538 за період після 13 серпня 2015 року грошове забезпечення позивачу нараховувалось відповідачем, виходячи з місячного грошового забезпечення у розмірі 1 150 грн (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років).

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 61 о/с постановлено виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у зв'язку зі звільненням із займаної посади за 29 діб.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 7 листопада 2015 року № 80 о/с внесено зміни до наказу № 354 о/с від 6 листопада 2015 року та вказано, що вислуга років ОСОБА_2 у календарному обчисленні для виплати грошової допомоги складає 13 років 9 місяців 26 днів. Копію зазначеного наказу позивач отримав 10 грудня 2015 року.

20 листопада 2015 року позивач звернувся до Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області із заявою про проведення з ним повного розрахунку, в тому числі просив виплатити грошову допомогу.

Згідно довідок Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області від 16 грудня 2015 року № 15/1529, від 18 грудня 2015 року № 15/1670 та від 11 січня 2016 року № 15/191: 23 листопада 2015 року позивачу нараховано та сплачено на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року 44 268 грн; за період з 13 серпня 2015 року по 6 листопада 2015 року нараховано та сплачено 23 листопада 2015 року грошове забезпечення в загальному розмірі 3234,84 грн, яке нараховувалось, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення в розмірі 1150 грн (посадовий оклад - 800 грн; оклад за спеціальним званням - 120 грн; надбавка за вислугу років - 230 грн); 18 грудня 2015 року нарахована та виплачена компенсація за невикористану у 2015 році відпустку у сумі 1111,67 грн, а також нарахована, але не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 7475 грн.

Не погодившись із неповним розрахунком при звільненні позивач звернувся до суду із даним позовом. На переконання ОСОБА_2, відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, передбачену статтями 116, 117 КЗпП України.

Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_2 звернувся до суду з метою захисту своїх законних прав.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт правомірності не нарахування позивачу грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із розрахунку середньомісячного грошового забезпечення. Кріт того, судом зазначено, що в нормах спеціального законодавства питання стосовно строків розрахунку з працівником міліції під час його звільнення та відповідальність за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ не врегульовані, а відтак необхідно застосовувати норми трудового законодавства, зокрема, статей 116, 117 КЗпП України.

Зазначена позиція підтримана Донецьким апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1.18. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 31 грудня 2007 року № 499, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Разом з тим, а ні Законом України "Про міліцію", а ні Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Частиною першою статті 117 КЗпП визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Необхідно зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/міліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необхідності стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні здійснюється з середньомісячного грошового забезпечення, з огляду на таке.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція № 499), відповідно до підпункту 1.6 якої грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з частиною першою статті 9 Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції, яка діяла на час звільнення позивача з посади; далі - Закон № 2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби, у тому числі, у зв'язку із скороченням штатів, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Положення аналогічного змісту містяться у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Порядок № 393), згідно з яким особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби зв'язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, за приписами статті 9 Закону № 2262-XII та пункту 10 Порядку № 393 одноразова грошова допомога розраховується саме з місячного грошового забезпечення, а не з середньомісячного грошового забезпечення, як зазначили суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов ОСОБА_2

Відповідно до пунктів 1.3 та 3 Інструкції № 499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Тобто, при звільненні працівника органів внутрішніх справ зі служби за скороченням до розрахунку одноразової грошової допомоги мають включатися не лише основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років), а також і додаткові його види.

Суд враховує, що ОСОБА_2 проходив службу в органах міліції, порядок проходження якої, у тому числі і в частині виплати грошового забезпечення, врегульовані спеціальним законодавством України, а саме: Законом № 2262-XII, Порядком № 393 та Інструкцією № 499.

Однак спеціальним законодавством щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не врегульовано питання, яким чином має обраховуватись одноразова грошова допомога при звільненні у зв'язку із скороченням особи, яка до дня звільнення перебувала у вимушеному прогулі і якій грошове забезпечення не нараховувалось.

При цьому, як вже зазначалося вище у цій постанові норми спеціальних законів мають пріоритет у правозастосуванні, тоді як положення трудового законодавства підлягають застосуванню лише у тих випадках, коли нормами спеціальних законів спірні правовідносини не врегульовано.

Виходячи з викладеного, на переконання колегії суддів касаційної інстанції, у даному випадку необхідно застосувати положення абзацу шостого пункту 2 Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), який, крім іншого, визначає порядок обчислення вихідної допомоги державним службовцям, яка за своєю правовою природою подібна одноразовій грошовій допомозі при звільненні особи рядового і начальницького складу. Згідно з цією нормою час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Таким чином, оскільки під час перебування у вимушеному прогулі позивачу грошове забезпечення не нараховувалось і не виплачувалось, тобто заробіток за ним взагалі не зберігався, то такий період не може включатися до розрахункового періоду при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Тому, для правильного вирішення цієї справи необхідно встановити: який розмір місячного грошового забезпечення було нараховано і виплачено позивачу в останній місяць його служби перед звільненням та які складові входили до такого грошового забезпечення. Саме з цієї суми має обраховуватись розмір одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачу.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у цьому випадку спірна допомога має розраховуватися, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, оскільки, як вже зазначалося, механізм розрахунку одноразової грошової допомоги визначено спеціальними нормативними актами щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Така допомога обраховується саме з місячного грошового забезпечення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивача було звільнено з 12 серпня 2014 року, тобто останнім місяцем його служби перед звільненням був липень 2014 року.

В матеріалах справи міститься довідка виконуючого обов'язки завідуючого фінансового сектору Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області від 13 лютого 2015 року № С-10, в якій зазначено, що середньомісячне грошове забезпечення на час звільнення Солода А.Д. складало 5294,93 грн.

Відомості щодо суми нарахованого позивачу грошового забезпечення у липні 2014 року у матеріалах справи відсутні.

Частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалені у цій справі судові рішення судів в частині здійснення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні підлягають скасуванню, а справа - направленню в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 3, 242, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року в частині здійснення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд.

В іншій частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г.Стрелець