Справа № 826/5147/18
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

15 березня 2019 року м. Київ№ 826/5147/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНВАЛІЯ КОНСАЛТИНГ"
до третя особаПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр факторингових послуг"
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНВАЛІЯ КОНСАЛТИНГ" з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр факторингових послуг" в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 37723444 від 324.10.2017, 11:48:26, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О.;

- визнати протиправним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 37732359 від 24.10.2017, 15:23:16, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О.;

- відновити Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29102334 від 05.04.2016 11:45:09, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок проведеної інвентаризації активів і зобов'язань ТОВ "КОНВАЛІЯ КОНСАЛТИНГ" було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 109148523), який належить позивачу і був набутий ним в якості внеску до статутного капіталу, а саме реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00; об'єкт нерухомого майна: земельна ділянка; кадастровий номер: :82:188:0007; площа (га):0,0761; цільове призначення: інше;адреса: м. Київ, вулиця Тимірязєвська, земельна ділянка 40.

Проте, за даними з Держреєстру вищезазначений об'єкт не має власника.

Одночасно, позивачем встановлено, що відповідачем, а саме приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. внесено запис про обтяження вищезазначеного обєкта:

- іпотекою на підставі Договору іпотеки серія та номер: 1625, виданий 16.06.2005, видавник: ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу та постанови, серія та номер: б/н, виданий 16.03.2016, видавник: ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ, ПОСТАНОВА ВИЩОГО ГОСПОДАРСЬКО! О СУДУ УКРАЇНИ по СПРАВІ №910/2924/15- Г.

- забороною на нерухоме майно на підставі Договору іпотеки серія та номер: 1625, виданий 16.06.2005, видавник: ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу та постанови, серія та номер: б/н, виданий 16.03.2016, видавник: ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ, ПОСТАНОВА ВИЩОГО І'ОСІ ЮДАРСЬКОГО СУДУ УКРАЇНИ по СПРАВІ №910/2924/15-П

Вищезазначене позивач вважає протиправними, оскільки власником зазначеного нерухомого майна є Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНВАЛІЯ КОНСАЛТИНГ" на підтвердження чого надає інформаційну довідку № 56674029 від 05.04.2016р.

Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваних рішень є протиправними, суперечать положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з чим і звертається до суду з позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2018р. відкрито спрощене провадження у справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

У встановлений судом строк відзиву від відповідача, заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило.

Згідно з частиною другою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно зі статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до частини другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Розглядаючи спір, судом враховано, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У позові позивач пов'язує порушення своїх прав та законних інтересів щодо об'єкта нерухомості із протиправними рішеннями відповідача, які фактично слугували підставою для позбавлення права власності на таку земельну ділянку.

Більше того, до суду надійшли пояснення від третьої особи в якій зазначає, що за результатом відкритих торгів та на підставі постанови ВГСУ від 910/2924/15-Г, а також протоколу проведення відкритих торгів (аукціону), згідно якого переможцем стало ТОВ"Фінансова компанія "Центр факторингових послуг" та на підставі договорів про відступлення права вимоги нотаріусом внесено запис про обтяження відповідно до якого ТОВ"Фінансова компанія "Центр факторингових послуг" є іпотекодержателем та обтяжувачем спірної земельної діялнки.

Більше того, 02.07.2018р. до суду надійшла заява від ТОВ "КНС-ДЕВЕЛОПМЕНТ" про вступ у справу в якості третьої особи в якій одночасно зазначив про те, що на даний час правовідносини щодо іпотеки припинено, оскільки між ТОВ"Фінансова компанія "Центр факторингових послуг" та ТОВ "КНС-ДЕВЕЛОПМЕНТ" укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, а відтак на даний момент саме ТОВ "КНС-ДЕВЕЛОПМЕНТ" є єдиним власником спірної земельної ділянки.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з правовідносин, пов'язаних з реєстрацією майнових прав, інших реєстраційних дій, що порушують майнові права позивача та є похідними від спору щодо таких майнових прав, тобто спір між ними виник не у зв'язку із виконанням або невиконанням суб'єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій, в тому числі, делегованих.

Таким чином, з урахуванням положень діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції відповідного господарського суду.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 821/1194/15-а (провадження № 11-406апп18).

Відповідно до частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у адміністративній справі, оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Водночас, рішення суду про закриття справи не обмежує сторони у реалізації свого права на захист в порядку господарського судочинства, за правилами якого слід розглядати дану справу, виходячи з характеру та суб'єктного складу спірних правовідносин.

Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачеві, що такі позовні вимоги мають вирішуватися в порядку господарського судочинства та віднесені до юрисдикції відповідного господарського суду.

Керуючись статтями 238, 241, 243, 248 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №826/5147/18 - закрити.

2. Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до компетенції відповідного господарського суду.

3. Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська