Справа № 757/52466/18-а
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції рядового поліції Коваленка Дмитра Олександровича, третя особа: Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними дій, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції рядового поліції Коваленка Дмитра Олександровича, третя особа: Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

- визнати незаконними дії інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції рядового поліції Коваленка Дмитра Олександровича щодо винесення ним постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ 583649 від 07 вересня 2018 року;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ 583649 від 07 вересня 2018 року, винесену інспектором роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції рядового поліції Коваленком Дмитром Олександровичем;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи своєї скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Диспозиція ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 Розділу 34 Правил дорожнього руху горизонтальна розмітка має таке значення: 1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Положенням Розділу 34 Правил дорожнього руху передбачено, що лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Разом з тим, п. 9.9. «б» Правил дорожнього руху передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Як свідчать матеріали даної справи, 07.09.2018 інспектором роти № 6 батальйону № 4 полку № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Коваленко Д.О. було складено постанову серії ЕАВ 583649 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 07 вересня 2018 року о 16 годині 08 хвилин в м. Києві на пл. Бесарабській, 2 ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, перетнув подвійну суцільну лінію розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків та після зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив вимоги п. 1.3 та п. 9.9. «б» Правил дорожнього руху.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наявним у справі відеозаписом, з якого вбачається, що транспортний засіб марки «Bentley Bentyaga», д.н.з. НОМЕР_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стояв на узбіччі без увімкненої аварійної світлової сигналізації. Крім того, за твердженням суду першої інстанції, зупинка позивача була викликана фіксацією працівником органу Національної поліції порушення проїзду подвійної суцільної лінії розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а сам відеозапис підтверджує підстави зупинки та обставини за яких це відбулось.

Колегія суддів знаходить передчасним такий висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Статтею 40 Закону «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

В той же час, з наявного у справі відеозапису, що міститься на фізичному носії (диску), не вбачається порушення позивачем вимог п. 1.3 та п. 9.9. «б» Правил дорожнього руху, оскільки із вказаного відеозапису видно, що автомобіль позивача був припаркований на узбіччі, до якого підійшли працівники поліції і повідомили про факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. Тобто на відеозаписі зафіксована лише розмова працівника поліції і позивача з приводу нібито порушення ним вимог п. 1.3 та п. 9.9. «б» Правил дорожнього руху, проте не зафіксовано саме моменту зупинки транспортного засобу позивача на вимогу працівника органу Національної поліції за фактом порушення проїзду подвійної суцільної лінії розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків.

Крім того, на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов лист-відповідь Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції від 30.01.2019р. № 93-аз/41/11/2/02-2019 на адвокатський запит № 367 від 18.01.2019р., в якому повідомляється про неможливість надати відео- аудіозаписи із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, оскільки із дати подій минуло більше одного місяця, а інформація, зафіксована із використанням нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками поліції із обмеженим терміном зберігання, яке здійснюється згідно технічних характеристик виробника програмного забезпечення, не може перевищувати більше 30 діб з моменту фіксування події на відповідний прилад.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, частиною першою статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У спірних правовідносинах відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ №583649 від 07 вересня 2018 року.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що позивачем було допущено порушення ПДР, тобто відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності та не надано доказів правомірності свого рішення. У зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо протиправності та необхідності скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ 583649 від 07 вересня 2018 року.

Разом з тим, приписами ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення; у разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Так, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом відновлення прав позивача, на захист яких був поданий даний адміністративний позов, є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ 583649 від 07 вересня 2018 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції рядового поліції Коваленка Дмитра Олександровича, третя особа: Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними дій, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати незаконними дії інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції рядового поліції Коваленка Дмитра Олександровича щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ 583649 від 07 вересня 2018 року, винесену інспектором роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції рядового поліції Коваленком Дмитром Олександровичем.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.