Справа № 460/3088/18
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2019 року м. Рівне №460/3088/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання неправомірною та скасування вимоги, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1Л.) звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач), за змістом якого просить суд визнати неправомірною і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2018 року №Ф-16240-17 про сплату позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 15819,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28.03.2002 вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що зроблено запис від 25.03.2002 у журналі обліку реєстраційних справі за №1087, видано Рівненською районною державною адміністрацією свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи. В 2003 ОСОБА_1 скористалася своїм конституційним правом громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується і зупинила підприємницьку діяльність, про що написала заяву в Державну податкову службу. Заяви про відновлення підприємницької діяльності позивач не подавала і фактично її не відновлювала, з 2003 року підприємницькою діяльністю не займається. До того ж, ОСОБА_1 не вживала заходів до отримання свідоцтва нового зразку, не перереєстровувалась як підприємець, а тому вважала, що її підприємницька діяльність припинена і у неї немає ніяких обов'язків щодо сплати обов'язкових платежів. В цей період, ОСОБА_1 працювала в 2014-2016 роках в ТОВ "М.С.Л.", доказом чого є довідка форми СК-7 з управління Пенсійного фонду України. Крім того, з серпня по жовтень 2018 позивач працювала за кордоном, де сплачувались відповідні платежі.

Повідомила, що 05.12.2018 вона отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 №Ф-16240-17 в сумі 15819,54 грн. - єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Заборгованість сформована станом на 31 жовтня 2018 року. Не погодившись з нарахуванням боргу по сплаті єдиного внеску, позивач звернулась до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції, однак їй в усній формі було відмовлено в скасуванні нарахованого боргу та відмовлено в можливості ознайомитись з матеріалами справи, мотивуючи тим, що дані збережені тільки за останні п'ять років і справа позивача відсутня.

За наведених обставин, позивач просить суд визнати неправомірною та скасувати вимогу про сплату боргу

Ухвалою судді від 19.12.2018 позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк тривалістю не більше 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви. У вказаний строк позивач допущені недоліки усунув, відтак позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 08.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідач позов не визнав, подавши відзив на позовну заяву (а.с.30-31). В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу підприємця 28.03.2002. Запис про припинення підприємницької діяльності до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесено лише 21.12.2018. Повідомив, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, така фізична особа користується правами, виконує обов'язки та несе відповідність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Повідомив, що сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Таким чином, вважає, що на фізичних осіб-підприємців, що перебувають на загальній системі оподаткування покладено обов'язок визначення бази оподаткування єдиного внеску навіть у випадку неотримання доходу від підприємницької діяльності. Абзацом 3 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платники внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, на виконання абз. 3 п. 8 статті 9 Закону платники єдиного внеску мають обов'язок зі сплати єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн, із терміном сплати 09.02.2018 та починаючи із 2018 року сплачують єдиний внесок щокварталу у розмірі 2457,18 грн. Зазначена інформація щодо сум несплаченого єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника податку. Зокрема, станом на 31.10.2018 за платником податку рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн.

Відповідач вважає, що виходячи зі змісту позовних вимог позивачем не наведено аргументації невідповідності розрахунку суми недоїмки положенням Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", оскільки, як вже зазначено вище, державну реєстрацію фізичної особи-підприємця припинено лише 21.12.2018, а тому за період 2017-2018 років позивач зобов'язана була сплачувати єдиний внесок.

З цих підстав, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Враховуючи, що розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами, відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З'ясувавши доводи та аргументи учасників справи, наведені в заявах по суті справи, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог повністю, з урахуванням такого.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з 28.03.2002 була зареєстрована як фізична особа-підприємець Рівненською районною державною адміністрацією, про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців, дата запису 26.11.2012, номер запису 0012473. Позивач з 01.07.2002 по 21.12.2018 перебувала на обліку у Рівненській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області як платник податків.

Поле "дані про реєстраційний номер платника єдиного внеску, клас професійного ризику виробництва платника єдиного внеску за основним видом його економічної діяльності" містить запис про реєстраційний номер платника єдиного внеску: 1 (а.с.31-32).

Зазначені обставини щодо реєстрації ОСОБА_1 суб'єктом підприємницької діяльності підтверджуються також свідоцтвом, виданим головою Рівненської райдержадміністрації 28.03.2002, про що зроблено запис у журналі обліку реєстраційних справ за №1087 (а.с.6).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність ОСОБА_1 припинила 21.12.2018, про що в Реєстрі здійснено відповідний запис за №2012473.

Таким чином, в період з 28.03.2002 по 20.12.2018 згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач перебувала в статусі фізичної особи-підприємця.

Також, як свідчать Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 Форми ОК-7, позивач в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року працювала у ТОВ "М.С.Л.", а в період з жовтня 2015 року по листопад 2015 працювала у ТОВ "Полісько-Волинські ігри", з якої відраховувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с.8).

Головним управлінням ДФС у Рівненській області 09.11.2018 було сформовано та направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №Ф-16240-17 на суму 15819,54 грн (а.с.7).

Не погоджуючись із нарахуванням боргу, позивач звернулась до адміністративного суду з позовом про визнання неправомірною і скасування вимоги про сплату боргу.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 4 частини 1 ст. 4 Закону №2464-VІ визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону №2464-VІ, зокрема, абзацом 3 частини 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз. 1 п.2 ст. 7 Закону №2464-VІ).

Відповідно до абзацу 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ у разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Як передбачено частиною 12 статті 9 Закону №2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Отже, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов'язкової звітності за себе як фізичні особи підприємці. Сплата єдиного соціального внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець.

При цьому, суд зауважує, що факт роботи позивача в період 2014-2015 років жодним чином не впливає на правомірність нарахування відповідачем єдиного соціального внеску ОСОБА_1 за період 2017-2018 років, а згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного внеску незалежно від того, чи є вони найманими працівниками

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Частиною п'ятою статті 8 Закону №2464-VI (в редакції, чинній за період нарахування позивачу недоїмки по сплаті єдиного внеску) єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII , установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 №2246-VIII установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Статтею 6 Закону №2464-VI визначено обов'язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону №2464-VI).

У свою чергу, відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року №755-IV (далі - Закон №755-IV) фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закон №755-IV, для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв'язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подання заяви платником податків про зупинення підприємницької діяльності до податкового органу не є підставою для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, оскільки такий орган не наділений повноваженнями щодо внесення змін до державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність лише 21.12.2018 про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а тому в період з 28.03.2002 по 20.12.2018 позивач перебувала в статусі фізичної особи-підприємця, а відтак зобов'язана була сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальних підставах.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків, по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) відповідачем здійснювались нарахування ОСОБА_1, як фізичній особі-підприємцю, яка обрала спрощену системі оподаткування, єдиного внеску за 2017 рік на загальну суму 8448,00 грн (704,00 х 12 міс.) та за 1, 2, 3 квартали 2018 року на загальну суму 7371,54 грн (819,06 х 6міс.). Всього на суму недоїмки 15819,54 грн (а.с.28-29).

Згідно частини 4 статті 5 Закону України №2464-VI обов'язки платників єдиного внеску виникають у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичних осіб, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Разом з цим, суд зазначає, що обов'язок сплати фізичною особою-підприємцем, яка тимчасово не отримує прибуток, єдиного внеску може бути припиненим як наслідок припинення статусу фізичної особи-підприємця або ж подання до контролюючого органу заяви про перехід на загальну систему оподаткування, що призведе до сплати єдиного внеску у залежність від отриманих доходів.

Як уже встановлено судом, позивач вказаних дій, які б могли призвести до звільнення її від обов'язку сплачувати єдиний внесок, не вчинила.

Відповідно до положень частин 1-4 статті 25 Закону №2464, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 8 Закону №2464, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 за №449, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953.

Відповідно до п.п. 2 - 4 Розділу VI Інструкції №449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки. Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Як встановлено судом, оскаржена вимога винесена відповідачем на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с. 28-29).

Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин. Доводи та обґрунтування позивача не спростовують правомірності прийняття відповідачем оскарженої вимоги про сплату боргу та не дають суду підстав для визнання її протиправною. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 (вул. Шевченка, 9, с. Шпанів, Рівненський р-н, Рівненська обл., 35301, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 березня 2019 року.

Суддя Дорошенко Н.О.