Справа № 806/675/18
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/675/18

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

06 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представник позивача: ОСОБА_2,

представник відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень № від 14.11.2017, № від 14.11.2017, вимоги №Ф- від 14.11.2017 і податкових повідомлень рішень № від 14.11.2017, № від 14.11.2017,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень № від 14.11.2017, № від 14.11.2017, вимоги №Ф- від 14.11.2017 і податкових повідомлень-рішень № від 14.11.2017, № від 14.11.2017.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 позов задоволено: визнано протиправними та скасовано винесені Головним управлінням ДФС у Житомирській області рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску № від 14.11.2017, № від 14.11.2017, вимогу №Ф- від 14.11.2017 та податкові повідомлення-рішення № від 14.11.2017, № від 14.11.2017.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач здійснював підприємницьку діяльність з використанням праці найманих працівників без оформлення трудових відносин, у зв'язку з чим не сплачувалися обов'язкові внески та платежі до бюджету. Чинним законодавством не допускається приховування від податкових органів будь-якої інформації з питань оплати праці, оскільки приховування виплат заробітної плати призводить до зменшення перерахування суми податку з доходів фізичних осіб в бюджет.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та за обставин викладених в ній просила суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.13 п.78.1 ст.78 та п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, п.2 ч.1 ст.13 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та відповідно до наказу Головного управління ДФС у Житомирській області від 25.09.2017 №1540 головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_5 ОСОБА_6 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 Я.І.2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів на користь платника податків фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з виплаченої заробітної плати, укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, за період 01.02.2016 по 01.06.2017.

За результатами перевірки складено акт перевірки Головного управління ДФС у Житомирській області №702/06-30-13-11/0 від 10.10.2017 в якому зафіксовано наступні порушення:

1. п. 46.1 ст. 46, п. 51.1 ст.51, абз. "б" п. 176.2 ст.176 ПКУ, п.п. 3.2, п.п. 3.3 п. 3.6 п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників палатку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, а саме: не відображено нарахування та виплати доходів працівникам, які перебували у трудових відносинах без належного оформлення за ознакою "101";

2. п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 16414.2 п. 164.1 ст. 164, п.п. 164.2.1 п. 64.2 ст. 164, п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 п.п. "а" п.5.2 ст. 176 ПКУ ФОП ОСОБА_4 не нарахований, не утриманий та не виплачений податок на доходи фізичних осіб з виплаченого оподатковуваного походу на користь платників податку, а саме: найманим працівникам без належного оформлення трудових відносин: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в сумі 17 023,50 грн., в тому числі за: вересень 2016 року - 420,0 грн., жовтень 2016 року - 1260,0 грн., листопад 2016 року -1260,0 грн., грудень 2016 року - 1260,0 грн., січень 2017 року - 727,50 грн., лютий 2017 року - 3024,0 грн., березень 2017 року - 3024,0 грн., квітень 2017 року - 3024,0 року, травень 2017 року - 3024,0 грн.;

3. п. 1 ч.2 ст.6, ч.1 п.1 ст. 7, ч.2 ст.9 Закону України №2464-УІ встановлено заниження за період з 01.02.2016 року по 01.06.2017 року з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) у розмірі 22,0 % на загальну суму 20737,82 грн., а саме до бази нарахування єдиного внеску не включено заробітну плату по наступним найманим працівникам, які перебували у трудових відносинах без належного оформлення: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11;

4. п.1. ч.2 ст. 6, ч.8. ст. 9 Закону № 2464 встановлено несвоєчасне перерахування єдиного соціального внеску у терміни визначені законодавством: коду бюджетної класифікації 71010000 "Єдиний внесок нарахований : роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності" за травень 2017 року в сумі 3 413,66 грн., (термін сплати - 20.06.2017, фактично сплачено 18.07.2017);

5. ч. 1.2 п. 16 1 Підрозділу 10. Інші перехідні положення встановлено, що за період з 01.02.2016 по 01.06.2017 року виплаченого оподатковуваного доходу на користь платників податку, а саме найманим працівникам без належного: оформлення трудових відносин: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 не нарахований, не утриманий та не сплачений військовий збір з в сумі 1 194,45 грн.

За результатами розгляду заперечень, позивачу надано відповідь листом від 04.11.2017 №2209/14/00-00-13-04-10, в якому вказано про те, що висновки акту перевірки залишено без змін. (а.с.98-99).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято:

- рішення № від 14.11.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 778,31 грн.;

- рішення № від 14.11.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 10368,91 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14.11.2017 на суму 20737,82 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 14.11.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 30981,50 грн.

- податкове повідомлення-рішення № від 14.11.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на суму 2562,64 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду справи спростовані висновки акту перевірки в частині використання позивачем праці найманих працівників без належного оформлення трудових відносин та встановлено відсутність у відповідача підстав для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, отже всі наступні висновки податкового органу з приводу несплати єдиного соціального внесу та військового збору є помилковими, оскільки всі донарахування були здійснені на його підставі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття спірних рішень та вимоги стали висновки акту перевірки відповідачем ФОП ОСОБА_4 на предмет своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів на користь платника податків фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з виплаченої заробітної плати, укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, за період 01.02.2016 по 01.06.2017

Так, згідно з пунктом 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Відповідно до підпункту 14.1.22 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України роботодавець - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов'язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов'язки, передбачені законами.

Частиною 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" визначено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

У той же час особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні (абз. "а" п. 171.2 ст. 171 ПК України.

Відповідно до пп. 168.1.1., п. 168.1. статті 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Тобто, на особу (податкового агента) покладається обов'язок утримати та сплатити податок з доходів фізичних осіб, лише у разі нарахування та виплати доходу на користь таких фізичних осіб.

Згідно пунктом 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

При цьому, для цілей розділу IV цього Кодексу до роботодавця прирівнюються юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), постійне представництво нерезидента або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) дохід за виконання роботи та/або надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, якщо буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими.

З аналізу наведених норм вбачається, що на фізичну особу покладено обов'язок декларувати власні доходи та відповідно своєчасно здійснювати їх сплату, за не виконання чого, до такої особи застосовуватимуться певні заходи примусу, передбачені податковим законодавством.

Крім того, статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 97 Кодексу законів про працю України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Порядок здійснення оплати праці врегульовано розділом 7 Кодексу законів про працю України, а також Законом України "Про оплату праці".

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці", яка кореспондується із статтею 94 Кодексу законів про працю України, визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Перевіркою встановлено використання праці найманих працівників без належного оформлення трудових відносин, у зв'язку з чим не сплачувалися обов'язкові внески та платежі до бюджету, зокрема, наймані особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, що підтверджується письмовими поясненнями вказаних фізичних осіб з приводу перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_12

Так, у акті зазначено, що під час обстеження на території цеху по виготовленню сирної продукції знаходились громадяни ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, трудові договори з якими на момент здійснення обстеження відсутні. (а.с.87).

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, за результатом здійснення перевірки та складання акту перевірки Головного управління ДФС у Житомирській області №702/06-30-13-11/0 від 10.10.2017, начальником управління Держпраці у Житомирській області ОСОБА_13 була винесена постанова про накладення штрафу уповноваженими особами за №ЖИ 254/702/06-30-13-04/НОМЕР_1, відповідно до якої на ОСОБА_4 накладено штраф у розмірі 480 000,00 грн. за порушення позивачем законодавства про працю, а саме: статті 24 Кодексу законів про працю України в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу. ФОП ОСОБА_4 не нараховано, не утримано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб з виплаченого оподатковуваного доходу на користь платників податку - найманим працівникам без належного оформлення трудових відносин: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в сумі 17 023,50 грн.

Вказану постанову позивачем було оскаржено у судовому порядку.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 у справі №806/139/18 позов ОСОБА_12 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника управління Держпраці у Житомирській області ОСОБА_13 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ 254/702/06-30-13-04/НОМЕР_1 від 28.12.2017. Рішення набрало законної сили у встановленому порядку.

У зазначеному судовому рішенні вказано, що під час розгляду справи, в судовому засіданні, призначеному на 19.02.2018 о 10:00 допитано в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_7. Відповідно до наданих свідками показів, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 було самостійно спростовано зміст акту перевірки Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації №1 від 07.06.2017 та долучених до нього письмових пояснень. Зокрема, свідками під присягою заперечувався факт перебування із позивачем у трудових відносинах на момент проведення перевірки та пояснено що вказані особи лише бажали укласти трудові угоди з позивачем.

Трудові відносини між позивачем та ОСОБА_7 виникли після проведення вказаної перевірки, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудового договору №7-ТД від 20.06.2017 та повідомленням про прийняття працівника на роботу.

Отже, вказаним судовим рішенням підтверджено факт відсутності на момент перевірки трудових відносин між ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_12

Доводи апелянта про порушення позивачем законодавства про працю спростовуються наведеним, зокрема показами свідків у справі №806/139/18, що в свою чергу свідчить про неправомірність висновків акту перевірки Головного управління ДФС у Житомирській області від 10.10.2017 щодо використання ним праці найманих працівників без оформлення трудових відносин, а отже й про відсутність підстав сплачувати податки та збори до бюджету.

Також, в обгрунтування доводів апелянт посилається на те, що висновки акту перевірки грунтуються на письмових поясненнях працівників, де останні підтверджують, що перебували у трудових відносинах з позивачем.

При цьому, судом встановлено, що надані фізичними особами письмові пояснення були відібрані в ході обстеження районною робочою групою з легалізації трудових відносин Житомирської РДА із залученням представника Головного управління ДФС у Житомирській області в червні 2017 місця діяльності ФОП ОСОБА_12, за результатами якої складено акт №1 від 07.06.2017.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії акту перевірки Головного управління ДФС у Житомирській області №702/06-30-13-11/0 від 10.10.2017, акт підписано головним державним ревізором-іспектором ОСОБА_6

Вказана особа була також у складі робочої групи при проведенні обстеження стосовно легалізації заробіної плати та зайнятості населення в ФОП ОСОБА_4 де було виявлено найманих працівників ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та відібрано письмові пояснення.

Однак, як вбачається із рішення суду першої інстанції, в судовому засіданні 30.08.2018 ОСОБА_6 не заперечував та пояснив, що при відібранні письмових пояснень у вказаних осіб документи для встановлення осіб не надавалися та перевіряючими не вимагалися, тобто їх дані були встановлені фактично з усних пояснень.

За приписами ст.80 ПКУ для з'ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Тому, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що, вищезазначені письмові пояснення, не є тими доказами, що можуть свідчити про допущення порушень ФОП ОСОБА_4 податкового законодавства, оскільки зазначені паперові носії інформації (пояснення громадян) не можна вважати належними і допустимими доказами податкового правопорушення, так як вони спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи.

Крім того, визначаючи розмір податку на доходи фізичних осіб, військового збору та суму несплаченого єдиного внеску, відповідач виходив із розміру заробітної плати та періоду роботи, що вказані в у письмових поясненнях працівників.

Проте, як правильно зазначено судом першої інстанції, в акті перевірки не наведено жодного доказу, який б підтверджував розмір виплаченого доходу у розмірі, що зазначений у поясненнях осіб та факт роботи вказаних осіб у позивача.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача обов'язку утримання податку на доходи з фізичних осіб, ЄСВ та військового збору за ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, та як наслідок, відсутність у відповідача підстав для збільшення суми грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 30981,50 грн., оскільки трудові відносини у ФОП ОСОБА_4, оформлених неналежним чином, не встановлено як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Також в обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на письмові пояснення ФОП ОСОБА_12 від 06.09.2017, в яких зазначено, що за результатами рейду від 07.06.2017 було легалізовано 4 працівники, інші відмовилися від укладення трудового договору, що підтверджує використання ФОП праці найманих працівників без оформлення трудових відносин.

З даного приводу суд зазначає, що враховуючи заперечення позивача стосовно надання таких пояснень, за його клопотанням було призначено судово-почеркознавчу експертизу з питанням: Чи виконано у поясненнях ФОП ОСОБА_4 від 06.09.2017 рукописний підпис ОСОБА_4 чи іншою особою?

За результатами судової експертизи до суду надійшов висновок експерта, в якому вказано про те, що досліджуваний підпис від імені ОСОБА_4 у нижній частині пояснень виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою. (а.с.143-147)

З огляду на те, що висновком експерта підтверджено, що пояснення на ім'я голови районної робочої групи з легалізації трудових відносин ОСОБА_15 надавалися та підписані не ОСОБА_4, судом першої інстанції вірно зазначено, що такі не можуть бути належним та допустимим доказом у справі, тому до уваги судом не приймаються.

Крім того, ні в акті перевірки ГУ ДФС у Житомирській області від 10.10.2017, ні в акті обстеження місця здійснення діяльності ФОП ОСОБА_4 від 07.06.2017, ні у рішенні ДФС України про результати розгляду скарги ОСОБА_16, від 01.02.2018, пояснення ФОП ОСОБА_4 від 06.09.2017 не згадувалися та не досліджувалися. Будь-які посилання на їх наявність відсутні, що ще раз ставить їх достовірність під сумнів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 14.11.2017 є протиправним та таким що підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 16-1.1.1 підпункту 16-1.1 статті 16-1 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

При цьому, об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, а відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Водночас, сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", є недоїмкою та стягується з урахуванням пені та застосуванням штрафів.

Статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи податкового органу з приводу несплати позивачем єдиного соціального внеску та військового збору, оскільки вищевказаним спростовані висновки акту перевірки в частині використання позивачем праці найманих працівників без належного оформлення трудових відносин та встановлено відсутність у відповідача підстав для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, тоді як всі донарахування були здійснені на його підставі.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірні рішення відповідача №, № № від 14.11.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; податкове повідомлення-рішення № від 14.11.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на суму 2562,64 грн. та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14.11.2017 є необґрунтованими та протиправними, а тому, судом правомірно скасовані.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що наведенні в апеляційній скарзі доводи повністю спростовуються встановленими у справі обставинами та письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 березня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_17 ОСОБА_18