Справа № 201/13916/18
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження 2а/201/19/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 лютого 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача інспектора роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними і скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття справи про адміністративне правопорушення. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 16 грудня 2018 року близько 09.00 поліцейським роти № 3 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області ДПП сержантом поліції ОСОБА_2 винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 126 КУпАПП (порушення вимог ПДР про те, що позивач не на своєму автомобілі не мав страхового полісу) і накладено штраф в розмірі 425 грн. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки хоча його автомобіль і зупинявся майже в тому місці, де вказано в постанові, але рухався він правильно, без порушення правил про швидкість і паркування, руху по належній смузі чи відповідно до дорожнього знаку та дорожнього руху, обгону, полісу страхування в нього не був і він не повинен в нього бути, оскільки автомобіль належить іншій особі, постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та конкретної дорожньої обстановки, автомобіль інших учасників цієї пригоди інспектор поліції не зупиняв і не оглядав, доказів правопорушення не надано, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався, місце розгляду правопорушення вказане не вірно. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив її скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач інспектор роти № 3 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області ДПП сержант поліції ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час поліцейським дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку водія ОСОБА_3, в передбаченому законом порядку інспектором було складено постанову з розясненням її змісту водію, постанова вручена. Сам позивач на місці події вів себе зухвало і не вірно по відношенню до поліцейського. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 126 КУпАПП і накладенню штрафу в розмірі 425 грн. обґрунтована. Вважає вказану постанову законною, складена постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено, є відеозапис події і порушення позивача. Вважає, що все інспектором зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брав і не бере, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавав. Позов вважає не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Просив справу розглянути без його участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 205 КАС України.

Представник третьої особи Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час поліцейським дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку водія ОСОБА_3, в передбаченому законом порядку інспектором було складено постанову з розясненням її змісту водію, постанова вручена. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 126 КУпАПП і накладенню штрафу в розмірі 425 грн. обґрунтована. Вважають, що все інспектором зроблено згідно вимог закону. Позов не доведений і безпідставний. Просили справу розглянути без їх участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 205 КАС України.

Зясувавши думку сторін, третьої особи, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам, справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ст. 7 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У судовому засіданні встановлено, що 16 грудня 2018 року о 14 годині 40 хвилин поліцейським роти № 3 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області ДПП сержантом поліції ОСОБА_2 було зафіксовано і помічено, що автомобіль «Мерседес Бенц МЛ 350», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1, цей автомобіль під час руху в місті Дніпро в районі будинку 47 по вул. Гоголя був зупинений поліцейським і в подальшому при перевірці документів виявилася відсутність у цього позивача, водія полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим він (цей водій) допустив порушення п. 2.1 (г) Правил дорожнього руху України: керування транспортним засобом за відсутності полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_3 складено постанову про те, що він в тому місці за кермом вказаного свого автомобіля, рухаючись по тій дорозі, не виконав вимог правил дорожнього руху про заборону керування автомобіля без страхового полісу допустив керування автомобілем за відсутності полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим допустив порушення правил дорожнього руху і постановою ЕАВ № 795392 від 16 грудня 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 126 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн., вказану постанову ЕАВ № 795392 від 16 грудня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення відразу в той же день було вручено позивачу як порушнику.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки позивач відразу отримав вказану оскаржувану постанову і в десятиденний термін звернувся з позовом до суду (безпосередньо), не позбавлений права на оскарження постанови інспектора ПП.

У тексті постанови зазначено, що 16 грудня 2018 року о 09 годині 00 хвилин рухався автомобіль «Мерседес Бенц МЛ 350», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1, цей автомобіль під час руху в місті Дніпро в районі будинку 47 по вул. Гоголя був зупинений поліцейським і в подальшому при перевірці документів виявилася відсутність у цього позивача, водія полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим він (цей водій) допустив порушення п. 2.1 (г) Правил дорожнього руху України: керування транспортним засобом за відсутності полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_3 складено постанову про те, що він в тому місці за кермом вказаного свого автомобіля, рухаючись по тій дорозі, не виконав вимог правил дорожнього руху про заборону керування автомобіля без страхового полісу допустив керування автомобілем за відсутності полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим допустив порушення правил дорожнього руху і постановою ЕАВ № 795392 від 16 грудня 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 126 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн..

Для таких висновків у особи, яка винесла постанову, були підстави. При розгляді справи були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою було зясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи. Постанова інспектора патрульної служби є законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Не може суд прийняти до уваги пояснення позивача про те, що в начебто інспектором поліції не складався протокол, не правильно вказане місце розгляду правопорушення, не там складалася і виносилася постанова, він рухався на своєму автомобілі без порушення правил паркування і відповідного знаку чи тимчасової заборони, оскільки такого знаку там немає, не взяття до уваги зауважень правопорушника, відсутність полісу, порушені його права та інш., оскільки вищезазначене спростовується вказаним та обєктивно нічим не підтверджено, належних доказів про протилежне суду не надано, а сам поліс не надано навіть в суді полісу страхування дійсно не було і це порушення вказаного закону.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена КУпАП, яким визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав субєктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність субєкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). Статтею 268 Кодексу встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення. Зміст постанови, що оскаржується, відповідає і вимогам статті 283 КУпАП.

Крім того, обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зазначені в постанові, що оскаржується, відповідають дійсності, оскільки водій ОСОБА_1 порушував вимоги ПДР України і 16 грудня 2018 року о 09 годині 00 хвилин рухався на автомобілі «Мерседес Бенц МЛ 350», державний номер НОМЕР_1 та під час руху в районі будинку № 47 на вул. Гоголдя в м. Дніпрі позивач здійснив рух цього транспортного засобу без полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим він (цей водій) допустив порушення п. 2.1 (г) Правил дорожнього руху України: керування транспортним засобом за відсутності полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, позивач повинен довести, що його дiями не було порушено права позивача, чого не було зроблено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які предявляються до дій та рішень субєктів владних повноважень. Таким чином, доводи позивача є не обгрунтованими, в зв'язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню повністю.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції ОСОБА_2 при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати правомірними, а постанову ЕАВ № 795392 від 16 грудня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП слід вважати як винесену доказово, вона основана не на припущеннях і без порушень прав позивача, а тому її не слід скасовувати.

Аналогічна позиція висловлена і в постанові Верховного Суду.

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони позивача щодо наполягання на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цими відповідачами не були допущені, керування не свої автомобілем не може бутив підставою у задоволенні позову, оскільки для цього є передбачені законом випадки під які позивач не відноситься (учасник бойових дій, інвалід та інш.).

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до інспектора роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Третій апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295-297 КАС України.

Суддя -