Справа № 815/6103/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 р. Справа № 815/6103/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Час і місце ухвалення: 17:51 год. м. Одеса

Колегія суддів Пятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лукянчук О.В.

суддів Бітова А. І.

ОСОБА_1

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської обласної державної адміністрації, Голови Одеської обласної державної адміністрації про визнання неконституційною та неправомірною тривалої бездіяльності Одеської обласної державної адміністрації, визнання протиправними і неконституційними дій Одеської обласної державної адміністрації, визнання протиправною бездіяльності Голови Одеської обласної державної адміністрації, скасування розпорядження, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Одеської обласної державної адміністрації, Голови Одеської обласної державної адміністрації про:

- визнання неконституційною та неправомірною тривалої бездіяльності Одеської обласної державної адміністрації щодо невжиття заходів (не вчинення розпорядчих актів) щодо уможливлення виконання судових рішень на поновлення Конституційних прав позивача;

- визнання протиправними і неконституційними дій Одеської обласної державної адміністрації у вигляді Розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 15.11.2017 року №1072/А-2017 з примусом до праці із затвердженням п. 4 в структурі Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації без поновлення Одеської обласної психолого-медико-педагогічної консультації, штатному розписі, посилання в Преамбулі на Закон України «Про державну службу» зі змінами від 09.11.2017 року, посилання на судові рішення, які одночасно неможливо виконати, пропозиції директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, які відповідають суті судових рішень, затвердження штатного розпису Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації без поновлення Одеської обласної психолого-медико-педагогічної консультації;

- визнання протиправною бездіяльності Голови Одеської обласної державної адміністрації щодо відсутності контролю за виконанням розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 15.11.2017 року №1072/А-2017, що підтверджується наявністю неспівпадіння назв консультацій в правових актах Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, інших помилках у наказах №71К, №88К, №89К, посадовій інструкції завідуючого Одеської обласної психолого-медико-педагогічної консультації від 20.11.2017 року разом з підробкою, яку виявлено завдяки вчиненню значних зусиль з боку позивача із залученням Головного управління юстиції в Одеській області та підтверджено листом Одеської обласної державної адміністрації від 02.07.2018 року, ухилення від притягнення до дисциплінарної відповідальності директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, в тому числі, за створення загрози життю і здоровю дітей з інвалідністю з ООП через розміщення кабінету завідуючого Одеської обласної психолого-медико-педагогічної консультації на 13 поверсі будівлі №2 Одеської обласної ради, що має інші функції;

- скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 15.11.2017 року №1072/А-2017;

- зобовязання Одеської обласної державної адміністрації видати нове розпорядження на поновлення Конституційних прав позивача, передбачивши створення Центру інклюзивної освіти в Департаменті освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, на посаду керівника якого поновити позивача, утриматися від ліквідації Департаменту освіти і науки, Центру інклюзивної освіти протягом 3 років;

- стягнення моральної шкоди в розмірі не менше 10 тис. грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Одеської обласної державної адміністрації, Голови Одеської обласної державної адміністрації про визнання неконституційної і неправомірної тривалої бездіяльності Одеської обласної державної адміністрації, визнання протиправними і неконституційними дії Одеської обласної державної адміністрації, визнання протиправної бездіяльності Голови Одеської обласної державної адміністрації, скасування розпорядження, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що відповідачами по справі не виконуються рішення № 815/7790/13-а та № 815/5907/13. При цьому апелянт зазначила, що судом першої інстанції не досліджено наказ № 71/к від 20.11.2017 року

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 21 лютого 2006 року по справі №2-332/06 задоволено позов ОСОБА_2 до Управління освіти та науки Одеської обласної державної адміністрації про поновлення на роботі позивача на посаді завідувача Одеської обласної психолого-медико-педагогічної консультації Управління освіти та науки Одеської обласної державної адміністрації та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Одеської області від 28 квітня 2006 року, виконавче провадження №108 з примусового виконання виконавчого листа №2-332/06, виданого 28 березня 2006 року Приморським районним судом м. Одеса про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді завідуючої Одеської обласної психолого-медико-педагогічної консультації Управління освіти та науки Одеської обласної державної адміністрації, що підлягає негайному виконанню закінчено. Виконавчий документ направлено до ліквідаційної комісії Управління освіти та науки Одеської обласної державної адміністрації для подальшого виконання.

Головою Одеської обласної державної адміністрації 21 червня 2005 року видано розпорядження №299/а-2005 «Про затвердження структури обласної державної адміністрації, розподіл основних обовязків та галузей народногосподарського комплексу, сфер соціально-економічного, політичного, культурного життя Одеської області між головою облдержадміністрації та його заступниками для здійснення власних і делегованих повноважень виконавчої влади», відповідно до якого ліквідовано Управління освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації.

Відділом державних реєстраторів Виконавчого комітету Одеської міської ради 10 травня 2006 року проведена реєстраційна дія щодо внесення запису до Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Управління освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації в результаті ліквідації.

Таким чином, боржника у виконавчому провадженні №108 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-332/06, виданого 28 березня 2006 року, ліквідовано, проте рішення Приморського районного суду м. Одеса від 21 лютого 2006 року по справі №2-232/06 виконано не було.

Європейський суд з прав людини 26 липня 2012 року ухвалив рішення у справі «Харук та інші проти України» (заява №32562/07 від 16 липня 2007 року, заявник ОСОБА_2 А.), відповідно до якого держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, та сплатити протягом трьох місяців 3000 (три тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 1, та 1500 (одну тисячу п'ятсот) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 2, що є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 17 серпня 2012 року відкрито виконавче провадження, в якому боржником є Держава, стягувачем - ОСОБА_2, боржник має самостійно виконати рішення Європейського суду з прав людини у строк встановлений Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

В ході виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харук та інші проти України» на користь стягувача - ОСОБА_2 стягнуто та перераховано 30942,50 грн. (еквівалент 3000 євро) та за рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 21 лютого 2006 року по справі №2-332/06 державою погашено заборгованість у розмірі 19409,95 грн., однак рішення національного суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді завідуючої Одеської обласної психолого-медико-педагогічної консультації Управління освіти та науки Одеської обласної державної адміністрації не було виконано.

В подальшому, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року по справі №815/7790/13-а за позовом ОСОБА_2до Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, Державної виконавчої служби України зобовязано Департамент освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді, яка відповідає посаді завідуючої Одеської обласної психолого-медично-педагогічної консультації, з якої позивач була незаконно звільнена.

Зазначене рішення не виконувалося Департаментом з тих підстав, що посада позивача не відносилася до посад державних службовців, а всі посади в існуючому Департаменті є посадами державних службовців та в Департаменті взагалі немає аналогічної структури і посади до тої, яку обіймав позивач.

Такі обставини стали підставою для звернення державного виконавця до суду з заявою про встановлення порядку і способу виконання рішення у справі №815/7790/13-а, однак в задоволенні цієї заяви судом 18 лютого 2016 року відмовлено з тих підстав, що постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/5907/15 (рішення суду набрало законної сили 12.01.2016 року) зобовязано Голову Одеської обласної державної адміністрації затвердити документи Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації (структура, кошторис, штатний розпис), надавши відповідне доручення керівнику Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації щодо подання таких пропозицій у зазначених документах, які б уможливили виконання рішення Європейського суду з прав людини «Харук та інші проти України» від 26.07.2012р. в зобовязальній частині «поновлення на роботі», тобто, послідовність і зміст вчинення дій по виконанню рішень судів в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 визначений саме цим рішенням.

На виконання рішення суду у справі №815/5907/15 Головою Одеської обласної державної адміністрації 25 лютого 2016 року видано Доручення №Д/01/02-14/10, яким Директору Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації доручено до 9 березня 2016 року подати голові обласної державної адміністрації проекти документів (структуру, кошторис, штатний розпис) з пропозиціями, які б уможливили виконання рішення Європейського суду з прав людини «Харук та інші проти України» від 26.07.2012р. в зобовязальній частині «поновлення на роботі».

Такі документи, зокрема, проекти змін до структури Департаменту та штатного розпису, в яких передбачено посаду для виконання рішення Європейського суду з прав людини «Харук та інші проти України» були подані Голові Одеської обласної державної адміністрації та ним затверджені, що стало підставою для відкликання позивачем заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі №815/5907/15 (ухвала суду від 01.06.2016 року).

Запропоновані позивачу посади, які не були посадами державних службовців не задовольнили позивача, а тому розпорядженням голови Одеської ОДА від 21.05.2016 року № 304/А-2016 «Про внесення змін до розпорядження голови Одеської ОДА від 23.07.2015 року 452/А-2015» було збільшено граничну чисельність працівників Департаменту освіти і науки, наказом Департаменту освіти і науки від 23.05.2016 року № 55/к внесені зміни до структури Департаменту і утворено структурний підрозділ Сектор консультативно-методичного обслуговування інклюзивної освіти.

Крім того, наказом Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації від 23.05.2016 року № 56/к внесені зміни до штатного розпису Департаменту освіти і науки, якими введено додаткові одиниці посад, а згідно наказу від 26.05.2016 року №59/к затверджено Положення про сектор консультативно-методичного обслуговування інклюзивної освіти та посадова інструкція завідувача сектору.

Після погодження та затвердження структури та штатного розпису Департаментом освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації виданий наказ від 26.05.2016 року № 58/к «Про поновлення на роботі в Департаменті освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 А.», однак, позивач не погодився з наказом, що стало підставою для його скасування та видання іншого наказу від 30.05.2016 року № 66к, яким позивача поновлено на посаді завідувача сектором консультативно-методичного обслуговування інклюзивної освіти, з яким ОСОБА_2 не погодилася та висувала вимоги, які можливо задовольнити тільки при призначенні її на посаду в психолого-медико-педагогічній консультації, яка є комунальним підприємством і не входить до структури Департаменту.

В подальшому, враховуючи ситуацію, яка склалася з відновленням трудових прав позивача, Одеським апеляційним адміністративним судом під час здійснення контролю за виконанням судового рішення у справі № 815/7790/13-а, ухвалою від 25.05.2017 року залучено до участі у справі про застосування заходів судового контролю - голову Одеської обласної державної адміністрації.

Крім того, 23 листопада 2017 року Одеським апеляційним судом розглянутий звіт про виконання судового рішення у справі № 815/7790/13-а та з ухвали суду вбачається, що спільними зусиллями керівництва Одеської облдержадміністрації, юридичного управління її апарату, Департаменту фінансів облдержадміністрації було напрацьовано модель відтворення тієї посади і тих умов роботи, яких ОСОБА_2 була позбавлена через незаконне звільнення. Директору Департаменту було запропоновано внести самостійну посаду «завідувача Одеської обласної психолого-медично-педагогічної консультації». Тільки таким чином можливо забезпечити позивачу всі гарантії, які вона мала на посаді, з якої була незаконно звільнена: наявність педагогічного стажу; щорічна відпустка у кількості 56 календарних днів та розмір посадового окладу, який би встановлювався за тарифним розрядом. З метою виконання таких вимог, 15 листопада 2017 року голова Одеської обласної державної адміністрації прийняв розпорядження №1072/А-2017, яким внесені зміни до структури Департаменту освіти і науки Одеської облдержадміністрації щодо штатного розпису. Тобто, до структури Департаменту освіти і науки додали штатну одиницю завідувача Одеської обласної психолого-медично-педагогічної консультації.

Наказом за № 71/к від 20 листопада 2017 року позивача поновлено на роботі на посаді завідувача Одеської обласної психолого-медично-педагогічної консультації з 24 листопада 2017 року та встановлено їй посадовий оклад у розмірі 4128,00грн., що відповідає 15-тарифному розряду за Єдиною тарифною сіткою.

Таким чином, суд розглянувши звіт у справі № 815/7790/13-а прийшов до висновку про виконання суб'єктом владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, - Департаментом освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року.

Зазначаючи про тривалу бездіяльність відповідачів щодо невжиття заходів (не вчинення розпорядчих актів) позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки само по собі оскаржуване розпорядження не є актом індивідуальної дії, воно вносить зміни до структури Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації не порушує права позивача та не створює для нього правових наслідків, а поновлення позивача відбулося вже за наказом, який в цій справі не оскаржений. При цьому зазначив, що враховуючи необґрунтованість вимог позивача про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідачів, відсутність підстав для скасування оскаржуваного розпорядження, не підлягають задоволенню також вимоги позивача про зобовязання Одеської обласної державної адміністрації вчинити певні дії, зокрема, видати нове розпорядження, призначити позивача на посаду та утриматися від вчинення певних дій. Також зазначив, що позов в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 5, 6, 8, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій.

Склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій.

При цьому, Голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Так, колегія суддів зазначає, що Голова Одеської обласної державної адміністрації відповідно до законодавства наділений повноваженнями визначати склад і структуру адміністрації, має право виносити розпорядження, Голову Одеської обласної державної адміністрації було залучено судом для вчинення заходів, направлених на виконання рішення суду у справі №815/7790/13-а, тобто, фактично виконання рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2012 року у справі «Харук та інші проти України» на поновлення трудових прав позивача, винесення оскаржуваного розпорядження було обумовлено неординарною ситуацією, яка склалася з необхідність відновлення трудових прав позивача.

Крім того, судом першої інстанції правомірно звернуто увагу, на те, що 23 листопада 2017 року Одеським апеляційним судом розглянутий звіт про виконання судового рішення у справі № 815/7790/13-а та в ухвалі зазначено, що завдяки спільним зусиллям керівництва Одеської облдержадміністрації, юридичного управління її апарату, Департаменту фінансів облдержадміністрації було напрацьовано модель відтворення тієї посади і тих умов роботи, яких ОСОБА_2 була позбавлена через незаконне звільнення. Директору Департаменту було запропоновано внести самостійну посаду «завідувача Одеської обласної психолого-медично-педагогічної консультації» та з цією метою 15 листопада 2017 року голова Одеської обласної державної адміністрації прийняв розпорядження №1072/А-2017, яким внесені зміни до структури Департаменту освіти і науки Одеської облдержадміністрації щодо штатного розпису, яким до структури Департаменту освіти і науки додано штатну одиницю завідувача Одеської обласної психолого-медично-педагогічної консультації. Таким чином, з урахуванням доказів, суд дійшов висновку про виконання суб'єктом владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, - Департаментом освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року.

Тобто, в даному випадку, суд, який прийняв рішення у справі № 815/7790/13-а визнав повне виконання рішення суду щодо відновлення трудових прав позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності протиправних дій Одеської обласної державної адміністрації та її Голови з винесення розпорядження від 15.11.2017 року №1072/А-2017 та затвердження штатного розпису Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації.

Щодо тверджень апелянта про фактичне не створення Одеської обласної психолого-медико-педагогічної консультації та примушення позивача до праці, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо необґрунтованості такого твердження, оскільки розпорядження було винесено на виконання рішень судів, враховуючи неординарність ситуації, яка склалася та, в даному випадку, посада вводилася тільки з метою поновлення трудових прав позивача в повному обсязі за моделлю, яка була напрацьована з залученням керівництва Одеської облдержадміністрації, юридичного управління її апарату, Департаменту фінансів облдержадміністрації, що зазначено в ухвалі від 23 листопада 2017 року у справі № 815/7790/13-а.

Доводи апелянта про відсутність пропозицій Директора Департаментом освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки проект розпорядження погоджений, в тому числі, з Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, а відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, щодо відсутності підстав для визнання протиправними дій Одеської обласної державної адміністрації та скасування оскаржуваного розпорядження з цих підстав.

Крім того, колегія суддів зазначає, що само по собі оскаржуване розпорядження не є актом індивідуальної дії, воно вносить зміни до структури Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації не порушує права позивача та не створює для нього правових наслідків, а поновлення позивача відбулося вже за наказом, який в цій справі не оскаржений. При цьому, розпорядження від 15.11.2017 року №1072/А-2017 не може бути скасовано, оскільки на даний час воно реалізовано, на підставі цього розпорядження затверджений штатний розпис Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, а 27.12.2017 року №1292/А-2017 в структуру Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації внесені нові зміни та структура Департаменту наразі затверджена іншим розпорядженням, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Що стосується вимог в частині визнання неконституційною та неправомірною тривалу бездіяльність Одеської обласної державної адміністрації щодо невжиття заходів (не вчинення розпорядчих актів) щодо уможливлення виконання судових рішень на поновлення Конституційних прав позивача з посиланням на невиконанням рішень, які судом зазначені вище, то колегія суддів звертає увагу, що в цих рішеннях суд зобовязував Управління освіти та науки Одеської обласної державної адміністрації, Департамент освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, які є окремими субєктами владних повноважень та наділені власними адміністративно-процесуальними правами та дієздатністю, вчинити дії, при цьому жодне рішення суду не містить зобовязальної частини щодо вчинення дій безпосередньо Одеської обласною державною адміністрацією, як окремого субєкта владних повноважень.

Водночас, з моменту прийняття рішень судом у справах №815/7790/13-а, №815/5907/15, тощо окремими субєктами владних повноважень Департаментом освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, головою Одеської обласної державної адміністрації вчинялися дії на відновлення порушених трудових прав позивача та цим діям неодноразово надавав оцінку суд в порядку здійснення контролю за виконанням рішень, а в ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року щодо звіту про виконання постанови від 26 лютого 2014 року, зазначено, що Департаментом освіти і науки Одеської облдержадміністрації та Одеською обласною державною адміністрацією вживалися додаткові заходи, направлені на максимальне додержання конституційних прав позивача та виконання судових рішень, про що вірно встановлено судом першої інстанції

Також, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Голови Одеської обласної державної адміністрації щодо відсутності контролю за виконанням розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 15.11.2017 року №1072/А-2017, ухилення від притягнення до дисциплінарної відповідальності директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, з огляду на наступне.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, невідповідність назв консультації в актах Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, виникла з підстав невідповідності назв в рішеннях судів та ця помилка судом апеляційної інстанції виправлена ухвалою від 17 жовтня 2018 р. у справі № 815/7790/13-а, а тому ці обставини не свідчать про відсутність контролю (бездіяльність) Голови Одеської обласної державної адміністрації за виконанням розпорядження. Крім того, не свідчить про відсутність контролю Голови Одеської обласної державної адміністрації за виконанням розпорядження наявність технічних помилок в посадових інструкціях.

Твердження апелянта про ухилення Голови Одеської обласної державної адміністрації від притягнення до дисциплінарної відповідальності директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації за створення загрози життю і здоровю дітей, колегія суддів вважає помилковим, оскільки норми КАС України передбачають захист порушено права особи рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень, однак зазначені обставини ніяким чином не порушують права позивача.

Щодо зазначення апелянтом в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не оцінено змісту наказу № 71/к від 20.11.2017 року, то колегія суддів не приймає дані доводи до уваги, оскільки до предмету розгляду даної справи не належить встановлення правомірності видання зазначеного наказу. При цьому поновлення позивача на роботі вже відбулося за наказом, який в цій справі не оскаржений.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо необґрунтованості вимог позивача про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідачів, відсутність підстав для скасування оскаржуваного розпорядження, а отже суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що не підлягають задоволенню також вимоги позивача про зобовязання Одеської обласної державної адміністрації вчинити певні дії, зокрема, видати нове розпорядження, призначити позивача на посаду та утриматися від вчинення певних дій.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач повязує з протиправними діями та бездіяльністю відповідачів.

На підставі ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Отже, оскільки позивачем не надано до суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями відповідачів та завданням позивачу моральної шкоди, а також не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена позивачем до відшкодування сума моральної шкоди, при цьому враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій та бездіяльності відповідачів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Водночас, колегія суддів зазначає, що інші доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року №813/2815/17.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 15 березня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лукянчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова