Справа № 163/1977/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2232/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта Дембіцький Т.Я.

представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Волинської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 30 січня 2019 року (ухвалене головуючим - суддею Чишій С.С. о 16 год. 39 хв. у м. Любомль, повний текст судового рішення складено 01 лютого 2019 року) у справі № 163/1977/18 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Виконуюча обов'язків начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_5 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 4895/20500/18 від 12.09.2018 за ознаками ст. 485 Митного кодексу України (далі - МК України).

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що заперечує обвинувачення в заявленні в митній декларації на автомобіль «Опель Астра» неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, та надання органу доходів і зборів документів з такими неправдивими відомостями. Стверджує, що діяв добросовісно, без жодного умислу на заявлення неправдивих відомостей щодо транспортного засобу і заниження його митної вартості. До митного оформлення пред`явив виключно ті документи, які були йому передані і на даний час ніким не скасовані і не визнані недійсними. Зазначених обставин відповідач не перевірив і не з`ясував, чим допустив неповноту і необ`єктивність під час розгляду справи і винесення постанови.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 30.01.2019 адміністративний позов задоволено повністю. Постанову в.о. начальника Волинської митниці ДФС ОСОБА_5 від 12.09.2018 в справі про порушення митних правил №4 895/20500/18 про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ст. 485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що становить 111757,02 грн, визнано протиправною і скасовано. Провадження в справі про порушення митних правил № 4895/20500/18 закрито на підставі п.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_4 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що за результатом аналізу документів, надісланих митними органами Литовської Республіки, а саме експертної декларації MRN № 18LTKR1000EK05F7F8 від 13.03.2018, рахунку - фактури від 13.03.2018 № 2018-00481 та касового ордеру серій № 100017915 від 13.03.2018 встановлено, що ціна, за якою ОСОБА_4 компанією UAB «Gelgotos Transportas» продано транспортний засіб марки «Opel Astra Sports Tourer» номер кузова НОМЕР_1 є значно вищою за тк вартість, яка заявлена в МД № 205090/2018/018725.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що митне оформлення легкового автомобіля «Опель Астра», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, здійснене 14.03.2018 посадовою особою митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС за поданою декларантом (митним брокером) ПП "Логістикброк" ОСОБА_6 митною декларацією типу ІМ40ДЕ № UA205090/2018/018725.

Згідно рахунку-фактури від 13.03.2018 № 2018-00481 вартість транспортного засобу становить 1500 євро, його продавцем виступала компанія UAB «Gelgotos Transportas», отримувачем ОСОБА_4.

За митне оформлення цього автомобіля при його митній вартості у 62553, 44 грн було нараховано та сплачено 41239,91 грн митних платежів.

Згодом Державною фіскальною службою України отримано запит литовських митних органів від 27.06.2018 про підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів, серед яких також автомобіль «Опель Астра», ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

06.08.2018 документи литовських митних органів надіслано Волинській митниці ДФС для проведення перевірки.

Згідно експортної митної декларації Литовської Республіки MRN №1 8LTKR1000EK05F7F8 від 13.03.2018 автомобіль «Опель Астра» був проданий компанією «Gelgotos Transportas» громадянину ОСОБА_4 за ціною 5579 євро.

З огляду на різницю у вартості транспортного засобу, заявленої і прийнятої під час митного оформлення, стосовно литовської експортної митної декларації, розмір несплачених митних платежів становить 37252, 34 грн, що визначено службовою запискою УАМП Волинської митниці.

30.08.2018 року інспектор Волинської митниці ДФС склав щодо ОСОБА_4 складено протокол про порушення митних правил № 4895/20500/18 за ознаками ст. 485 МК України. В протоколі зазначено, що ОСОБА_4 через декларанта (митного брокера) ПП «Логістикброк» ОСОБА_6 під час митного оформлення автомобіля «Опель Астра» вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 37252, 34 грн, тобто заявив в митній декларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару, та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості.

12.09.2018 року в.о. начальника Волинської митниці ОСОБА_5 за результатами розгляду справи про порушення митних правил виніс оскаржувану постанову, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, відповідно до змісту протоколу № 4895/20500/18 і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 111757, 02 грн.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Положеннями ст. 486 МК України визначено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція статті 485 МК України встановлює, що відповідальність настає, за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

За положеннями статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується лише умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Однак матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України.

Як зазначив суд першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів, що підставою для складання протоколу про порушення митних правил та головним доказом для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за передбачене ст. 485 МК України правопорушення були одержані від литовських митних органів експортна митна декларація № 18LTKR1000EK05F7F8 від 13.03.2018 та рахунку-фактура серії GA №2018-00481 від 13.03.2018. Між відомостями цієї експортної декларації і наданими для митного оформлення транспортного засобу на території України документами дійсно є невідповідності щодо вартості транспортного засобу. Однак сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці.

Так з митної декларації типу ІМ40ДЕ №UA205090/2018/018725 слідує, що одержувачем товару був ОСОБА_7, уповноважений позивачем на підставі доручення від 12.03.2018. Цим дорученням позивач уповноважив ОСОБА_7 на вчинення ним законних дій щодо представництва його інтересів під час купівлі автомобіля та здійснення, в тому числі, митного оформлення. Доказів протиправної змови повіреного та позивача на неправомірне зменшення розміру митних платежів при винесені оскаржуваної постанови та вході розгляду даної справи не встановлено.

Митне оформлення транспортного засобу та його декларування здійснював декларант (митний брокер) ПП «Логістикброк» ОСОБА_6, який в ході здійснення провадження та розгляду протоколу № 4895/20500/18 опитаний про обставини декларування і надання йому відповідних документів не був.

Доводи представника апелянта щодо тих же номерних знаків транспортного засобу у експортній декларації та поданої декларантом при митному оформленні не доводять протиправних дій позивача і, в той же час, не спростовують факту придбання автомобіля за ціною, яка була вказана при його митному оформленні.

Такі обставини не були встановлені на час винесення оскаржуваної постанови і в силу ч. 2 ст. 77 КАС України не могли братись до уваги для прийняття цього рішення, в тому числі, і надані представником відповідача переклади документів отриманих від литовських митних органів.

Крім цього під час декларування відповідач, при отриманні документів, які використовує як докази вчинення правопорушення, не звертався до позивача, як посадової особи з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, які передбачені ч. 3ст. 53 МК України.

Разом з цим, відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував недостовірність відомостей, заявлених позивачем в митних деклараціях. За твердженням представника позивача в судовому засіданні довіреною особою ОСОБА_4 було пред`явлено до митного оформлення виключно ті документи, які були надані фірмою постачальником товарів. Їх недостовірність чи недійсність відповідачем не доведена.

Відтак доводи митного органу про існування невідповідності між документами, поданими позивачем Волинській митниці ДФС та експортними митними деклараціями, наданими литовським митним органом є безпідставними, оскільки така невідповідність, без належних доказів умисного подання позивачем недостовірних документів та відомостей не може бути підставою для прийняття рішення щодо визнання останнього винним у вчинення порушення митних правил.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів, шляхом повідомлення недостовірної інформації для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів та надання з цією метою органу доходів і зборів документів, не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил, відповідно до ст. 485 МК України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або припинення провадження у справі про порушення митних правил є відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил, а згідно п. 3 ч. 1 ст. 531 МК України такою підставою є невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи.

З огляду на встановлене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив факт відсутності події адміністративного правопорушення та факт відсутності в діях позивача ознак порушення митних правил (адміністративного правопорушення), передбаченого ст. 485 МК України, а також про невідповідність висновків, що містяться в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи, що згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 531 МК України є підставою для скасування оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 30 січня 2019 року у справі № 163/1977/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 19 березня 2019 року