Справа № 640/2196/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 березня 2019 року м. Київ № 640/2196/19

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Маруліна Л.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі : Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"

до Виконавчого комітету Шепетівської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (далі також - Позивач) звернулось до Виконавчого комітету Шепетівської міської ради, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Шепетівської міської ради, Хмельницької області Круглія Юрія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №38693533 від 13.12.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху оскільки її подано без додержання вимог статей 5, 122, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

- позивачем заявлено позовні вимоги до неналежного відповідача;

- позовну заяву подано з пропуском строку звернення до адміністративного суду;

- платником у платіжних документах вказано ВП "КОЗЯТИНСЬКА ДИРЕКЦ. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ" РФ ПЗЗ ПАТ"УКРЗАЛІЗНИЦЯ" 354, однак, подано позовну заяву до суду Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця";

- до позовної заяви додано копію титульної сторінки ордеру на надання правової допомоги, в той час, як копію зворотної сторони ордеру до позовної заяви не додано.

21.02.2019 року представником позивача через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) подано пояснення - клопотання на усунення недоліків, до якого додано копію титульної та зворотної сторони ордеру; витяг з Положення про регіональну філію "Південно-Західна залізниця"; витяг з Положення про виробничий підрозділ; заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, в поясненні-клопотанні щодо платника у платіжних дорученнях позивачем зазначено, що відповідно до пункту 1.6. Положення про виробничий підрозділ Козятинська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Козятинська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - є виробничим підрозділом регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі Філія) не є юридичною особою. Відповідно п.4.2.1. положення дирекції зобов'язана діяти в інтересах Філії і Товариства. Відповідно п.4.1.2. положення Дирекція за дорученням Філії має право здійснювати фінансові операції через банківські рахунки, відкриті на ім'я Філії та від імені Філії.

Отже, на думку позивача, позивач по даній справі є юридична особа, підприємство - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", яке звернулось до суду через свою регіональну філію «Південно-Західна залізниця», яка згідно свого Положення має повноваження звертатись до суду в інтересах Товариства. Платником в платіжних дорученнях від 17 грудня 2018 року №713 на суму 1762,00 грн. та від 29 січня 2019 року №10 на суму 159,00 грн. є Козятинська дирекція залізничних перевезень - виробничий підрозділ регіональної філії Товариства. Тобто, це є кошти Товариства, сплачені в межах повноважень підрозділом регіональної філії Товариства.

Таким чином, позивач вважає, що платіжні доручення від 17 грудня 2018 року №713 та від 29 січня 2019 року №10 є належними, допустимими, достатніми доказами сплати судового збору за подану залізницею позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає наступне, як встановлено з комп'ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" (ДСС) платіжне доручення про сплату судового збору від 17.12.2018 року №713 на суму 1762,00 грн. рахується за справою №640/22382/18, в якій ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2019 року, яка набрала законної сили, позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" повернуто позивачу. При цьому, питання щодо повернення судового збору в справі №640/22382/18 даною ухвалою суду не вирішувалось.

Преамбулою Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №3674-VI) визначено, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до статті 1 Закону №3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (частина перша статті 3 Закону №3674-VI).

З огляду на викладене та з урахуванням вимог статті 6 Закону №3674-VI щодо порядку сплати судового збору, слід дійти висновку, що судовий збір сплачується за розгляд конкретної позовної заяви.

Відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону №3674-VI судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Однак, сам факт зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України ще не є належним доказом сплати судового збору, оскільки судовий збір сплачується за подання конкретної позовної заяви, в свою чергу, платіжне доручення або квитанція, що додається до позовної заяви в якості доказу сплати судового збору, рахується за цією конкретною справою та не може бути належним доказом сплати судового збору в іншій справі.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, повернення заяви або скарги. В цьому випадку інформування судді, який розглядає адміністративну справу, органами казначейства чи суддею, яким ухвалено про повернення судового збору в іншій справі, щодо такого повернення чинним законодавством не передбачено.

З огляду на вищевикладене, судом не приймається платіжне доручення від 17.12.2018 року №713 на суму 1762,00 грн. в якості доказу сплати судового збору, оскільки Законом №3674-VI встановлений інший порядок, відповідно до якого позивач має право на його повернення шляхом подання відповідного клопотання.

Таким чином, позивачем виконано ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 13 лютого 2019 року не в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини другої та пункту 6 частини п'ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід повернути позивачеві в зв'язку з не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

При цьому, суд роз'яснює, що відповідно до частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як зазначено вище, відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, повернення заяви або скарги.

Частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 14, 44, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" повернути позивачу.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Маруліна