Справа № 757/17509/17-а
Суддя: Писанець В. А.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року Печерський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді - Писанця В.А., при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до роти № 10 батальйону № 3 УППВ в місті Києві ДПП Поліції інспектора Аркаджиєва М.С. про оскарження постанови про адміністративне прав правопорушення від 02 березня 2017 року серія АР № 847594, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом і просить скасувати постанову від 02 березня 2017 року про накладення адміністративного стягнення серія АР № 847594, а провадження в справі закрити.

Посилається в позові на те, що 02 березня 2017 року відповідачем винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, на підставі якої до неї застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гр.

За змістом постанови 02 березня 2017 року у місті Києві поблизу перехрестя вулиць Пушкінської та Прорізної він, керуючи автомобілем Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1, здійснив зупинку під знаком 3.34 Правил дорожнього руху «Зупинка, стоянка заборонена».

З вказаною постановою він не погоджуюся, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки йому не було пред'явлено жодного доказу допущеного ним порушення, крім безпідставних звинувачень.

Незважаючи на його заперечення щодо того, що він не вчиняв жодних дій, які б порушували Правила дорожнього руху України, поліцейський, вважаючи свої думки та переконання достатніми, прийняв рішення про накладення на нього адміністративного стягнення та виніс постанову.

Вирішуючи справу, інспектор патрульної служби не взяв до уваги те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а зазначене в постанові діяння не відповідає фактичним обставинам.

Зазначив також, що відповідачем не додано до постанови в справі про адміністративне правопорушення жодних матеріалів, жодних показань технічних приладів про, нібито, вчинення нею адміністративного правопорушення, не було продемонстровано фото-, відео- або інших матеріалів, на яких зафіксовані показання цих приладів.

Крім того, зазначив, що 02 березня 2017 року ним було здійснено вимушену зупинку, оскільки йому стало погано за станом здоров'я.

За таких обставин вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Зазначив також, що справу було розглянуто за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати такі справи, як того вимагає ст. 276 КУпАП.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 20 квітня 2017 року у справі було відкрито провадження.

27 вересня 2017 року відповідно до розпорядження № 513 у зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Васильєвої Н.П., вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Писанця В.А.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до пп. 10 п. 1 Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності даною редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 35 КАС України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень підтверджено, що відповідач отримав повістку про виклик в судове засідання 29 січня 2019 року.

Станом на день ухвалення рішення відповідач своїм правом, передбаченим Законом не скористався, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 02 березня 2017 року відповідачем винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, на підставі якої до неї застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гр.

За змістом постанови 02 березня 2017 року у місті Києві поблизу перехрестя вулиць Пушкінської та Прорізної він, керуючи автомобілем Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1, здійснив зупинку під знаком 3.34 Правил дорожнього руху «Зупинка, стоянка заборонена».

Диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП України передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України в межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім тих, що здійснює посадку або висадку пасажирів /розвантаження чи завантаження вантажу/.

В пункті 1.10. Правил надано визначення термінів, що наведені у цих Правилах, і які мають таке значення:

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

При цьому, згідно з п. 15.14. Правил у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити заходів щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9. - 9.11. цих Правил, якими передбачено, що водій повинен ввімкнути аварійну сигналізацію, а при вимушеній зупинці в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менш 100 м - ще й встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані 20 м від транспортного засобу в населеному пункті та 40 м за межами населеного пункту.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Так, з оспорюваної позивачем постанови вбачається, що вона, у порушення знаку 3.34 п. 33 ПДР України, здійснила зупинку в зоні дії зазначеного знаку.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП України порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

За змістом ч. 1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Стаття 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1)чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2)чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ч. 1 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Порядок розгляду справ про притягнення особи до адміністративної відповідальності передбачений також Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року №1376, відповідно до розділу ІV якої розгляд справ про адміністративні правопорушення здійснюють уповноважені посадові особи органів поліції відповідно до ст. 222 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення або місцем проживання правопорушника відповідно до статті 276 КУпАП у строки, визначені ст. 277 КУпАП.

Уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа органу поліції відповідно до ст. 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно з ч. 5 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідач, не надавши суду відзив на позовну заяву, заперечень проти вимог позивача та викладених ним обставин, не надав, приведені нею твердження не спростував.

Які докази відповідачем були враховані при встановлені вини позивача в порушенні п.3.34 Правил дорожнього руху, та застосування адміністративного стягнення, в тексті постанови не зазначено, і такі не повідомлені суду.

Крім того, відповідач не скористався своїм правом, відзив на позов не надав, як і запису з нагрудної камери (відеореєстратора), яка б давала суду можливість встановити виконання чи невиконання позивачем вимог п.п. 3.34, 10.1 Правил дорожнього руху при вимушеній зупинці.

В свою чергу Інститут, де, як зазначає позивач,вона перебуває на обліку, розташований саме за місцем її зупинки і підстави сумніватися в приведених позивачем у позові причинах зупинки в зазначеному місці у суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене вище, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку відповідача, встановлені в судовому засіданні обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і в частині закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо неї.

Що стосується місця розгляду справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, ч. 1, 2 і 3 ст. 122 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема ст. 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Крім того, у висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122 КУпАП, зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені ст. 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення відповідно до ст. 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у ст. 258 КУпАП, та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у ст. 276 КУпАП, мають різний правовий зміст.

Конституційний Суд України у пункті 2.4 Рішення від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП, зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у ст.ст. 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні ч. 1 ст. 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні ч. 1 ст. 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З викладеного випливає, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема ст. 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення.

За таких обставин твердження позивача в цій частині в обґрунтування незаконності дій відповідача до уваги прийматися не можуть.

Керуючись ст.ст. 8, 19 Конституції України, ст.ст. 2, 9, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 1, 7, 9, ч. 1 ст. 122, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 8475948 від 02 березня 2017 року, винесену інспектором роти № 10 батальйону № 3 УППВ в місті Києві ДПП Поліції Аркаджиєвим М.С. відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. А. Писанець