Справа № 359/9297/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/9297/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області лейтенанта поліції Бабича Івана Ярославовича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року (суддя Жеравський В.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області лейтенанта поліції Бабича Івана Ярославовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області лейтенанта поліції Бабича Івана Ярославовича, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ №721211 від 10.11.2018.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕАВ №721211 від 10 листопада 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на відео з нагрудної камери інспектора зафіксований сам факт правопорушення та порядок розгляду оскаржуваної постанови та під час розгляду справи позивач н заперечував факту правопорушення, але посилався на погані погодні умови, а тому постанова прийнята на підставі і у межах повноважень. Також, апелянт вказує, що відеозапис порушення ПДР не може бути визнаний як недопустимий доказ по справі, за умови, що сукупний аналіз усіх наявних у справі доказів, в тому числі з огляду на відеофіксацію, з урахуванням дати та часу зафіксованої на відеозйомці, яка співпадає з зазначеною датою та часом в оскаржуваній постанові, з врахуванням власноручного підпису позивача без будь-яких заперечень в оскаржуваній постанові дає підстави стверджувати, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП є в повній мірі доведений відповідачем.

Від позивача до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10 листопада 2018 року інспектор роти №1 БПП №1 в м. Бориспіль УПП у Київській області Бабич І.Я. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №721211, якою наклав на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Зі змісту даної постанови вбачається, що 10 листопада 2018 року о 7 годині 22 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Chevrolet», номерний знак НОМЕР_1, на 77-км автодороги «Київ-Харків» Баришівського району Київської області рухався в крайній лівій смузі руху при вільній правій, не збираючись виконати поворот чи розворот ліворуч, при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, чим порушив п.11.5 ПДР України.

Вважаючи таку постанову незаконною, та такою, що порушує його права та законні інтереси, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №721211 від 10 листопада 2018 року, не містить вказівки на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, тому відеозапис, наданий відповідачем не може вважатися належним та допустимим доказом, що підтверджує вину позивача.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови, однак не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що відеозапис, наданий відповідачем не може вважатися належним та допустимим доказом, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 1,13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтями 121, 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до п.5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з вимогами п.11.5 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

У відповідності до положення ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Разом з цим, згідно з п.2.3 б) ПДР України з метою забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

За змістом понять, які вживаються у ПДР України під «дорожніми умовами» розуміється сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан, а також «дорожньою обстановкою» є сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Аналізуючи вказані поняття, а також враховуючи обв'язок водія стежити за дорожньою обстановкою та реагувати на її зміну, колегія суддів враховує, що 10 листопада 2018 року, тобто в день винесення оскаржуваної постанови, спостерігався туман та зерниста поморозь, під час туману видимість знижувалась від 900 до 3000 метрів, були умови для утворення в окремих районах ожеледиці, що підтверджується довідкою, виданою Метеорологічною станцією в м. Бориспіль від 16 січня 2019 року на запит позивача.

Колегія суддів бере до уваги пояснення позивача, які надавалися і працівникам патрульної поліції під час винесення оскаржуваної постанови, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Chevrolet», номерний знак НОМЕР_1, та, з метою обгону (випередження) рухаючись в крайній лівій смузі руху на 77-му км автодороги «Київ-Харків», обрав найбільш безпечну, на його переконання, в конкретній дорожній обстановці смугу для руху.

В матеріалах справи міститься диск з відеоматеріалами (а.с.16), з якого вбачається, що виїзд в крайню ліву смугу був здійснений з метою обгону (випередження) транспортних засобів а саме вантажного автомобіля («фури») та «Мерседес Спрінтер», які рухалися в правій смузі, що в даному випадку не суперечить положенню п.11.5 ПДР України.

При цьому колегія суддів враховує пояснення позивача, що повернутись в крайню смугу для руху, відразу після маневру обгону, позивачу не вдалось у зв'язку з поганою видимістю на дорозі, що спричинено туманом та слизькою дорогою, тому не перевищуючи швидкісного режиму, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, останній продовжував рух у крайній лівій смузі, після чого одразу ж був зупинений інспектором поліції.

Такі доводи позивача відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови до уваги взяті не були, однак під час судового розгляду справи належними та допустимими доказами відповідачем такі доводи не спростовано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було порушено вимоги статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не було всебічно, повно і об'єктивно досліджено всі обставини справи в їх сукупності, не надано оцінки поясненням позивача.

Відповідачем на підтвердження правомірності своїх дій щодо прийняття спірної постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення не було надано до суду жодного доказу на спростування доводів позивача, отже вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з огляду на яке відповідачем була складена оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу належним чином не доведено.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, разом з тим, вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що відеозапис, наданий відповідачем не може вважатися належним та допустимим доказом, що підтверджує вину позивача, з огляду на наступне.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Колегія суддів вважає, що електронний документ - відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, є документом, який відповідно до ст. 251 КУпАП може містити фактичні дані, встановлені таким документом, а тому є належним доказом у справі.

Відтак, стосовно висновків суду першої інстанції щодо відеозапису як недопустимого доказу по справі, колегія суддів не може погодитись з такими, оскільки з урахуванням дати та часу зафіксованої на відеозйомці, яка співпадає з зазначеною датою та часом в оскаржуваній постанові, з врахуванням пояснень відповідача та власноручного підпису позивача без будь-яких заперечень в оскаржуваній постанові, дає підстави стверджувати, що такий доказ є належним та допустимим.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі №751/6165/17 (провадження №К/9901/1457/17).

Разом з тим, дослідивши такий відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який міститься в матеріалах справи (а.с.16), колегія суддів не встановила наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача та підстав для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, доводи, зазначені в апеляційній скарзі частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, однак не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального права призвело до помилкового вирішення справи в частині не визнання відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, доданого відповідачем до матеріалів справи, як допустимого доказу по справі, а тому в цій частині рішення суду підлягає зміні, колегія суддів апеляційного суду визнає належним та допустимим доказом диск з відеозаписом з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, якій міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 286, 272, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області лейтенанта поліції Бабича Івана Ярославовича задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до ч.3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.А. Губська

О.О. Беспалов