Справа № 134/976/18
Суддя: Зарічанський В. Г.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 134/976/18
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

05 березня 2019 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді: Зарічанського В.Г.
з участю секретаря: Балух О.В.
представника позивача: Семко Г.В.
відповідача: Стецюка О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковника ОСОБА_2 про скасування постанови № 57 від 17.04.2018 по справі про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Крижопільського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковника ОСОБА_2 про скасування постанови № 57 від 17.04.2018 по справі про адміністративні правопорушення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.07.2018 в Крижопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 5673958 від 10.07.2018, про те, що Крижопільським РВК відносно нього було складено адміністративний протокол від 17.04.2018, за результатами розгляду якого, постановою про накладення адміністративного стягнення №57 від 17.04.2018, позивача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке проявилося в нерозгортанні організаційної структури пункту для організації оповіщення та збору військовозобовязаних, невиконанні мобілізаційного завдання від 21 лютого 2018 року, не оповіщенні та повторному не оповіщенні військовозобовязаних жителів села Городківка про необхідність прибуття до військового комісаріату для уточнення облікових даних про проходження медичної комісії, незабезпеченні за весь період з 1 по 6 хвилю часткової мобілізації жодним військовозобовязаним. Також в позові зазначено, що відповідач своєю постановою про накладення адміністративного стягнення визнав відповідача винним за дії, які не відображені в протоколі про адміністративне правопорушення, тобто субєкт владних повноважень вийшов за межі обвинувачення висунутого протоколом збільшивши його розмір. Представник позивача адвокат Семко Г.В. вимоги адміністративного позову підтримала з підстав, наведених в ньому, просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення законна, оскільки ОСОБА_1 , як голова сільської ради с. Городківки не виконав належним чином мобілізаційні завдання, ним не було розгорнуто пункт збору сільської ради, робоча документація не заповнена, не належним чином було здійснено оповіщення військовозобовязаних, що підлягають мобілізації. Вважає, що позивачем порушено вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та інших нормативно-правових актів з питань оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації, а тому у задоволені позову просить відмовити. Згідно вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У судовому засіданні встановлено, що 17 квітня 2018 року, підполковником Крижопільського районного військового комісаріату ОСОБА_2 , щодо позивача ОСОБА_1 складено адміністративний протокол у якому зазначено, що проведеною 17.04.2018 перевіркою встановлено, що внаслідок неналежного виконання позивачем своїх посадових обовязків, мобілізаційні завдання Крижопільського РВК від 20.02.2018 № 337/11 року Городківською сільською радою - не виконано, не вручено жодної повістки та повторно не оповіщено жодного військовозобовязаного про необхідність прибуття до військомату для уточнення облікових даних та проходження медичного огляду. За наслідками складеного протоколу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , 17.04.2018 розглянуто справу про адміністративне правопорушення й прийнято постанову № 57, згідно якої позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч. 2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу розміром 1700 гривень. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 будучи посадовою особою, допустив порушення законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію про оборону, а саме: систематично не забезпечують явку призовників до призової дільниці Крижопільського РВК по Городківській сільській раді. Згідно з ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, мають бути зазначені відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (уразі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч. 1). При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені ст. 268 КпАП України (ч. 4). Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування суду та прізвище й ініціали судді, який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; викладення обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Зі змісту протоколу так і оспорюваної постанови слідує, що посадова особа в цих процесуальних документах не відобразила необхідних елементів події адміністративного правопорушення (час, місце, спосіб вчинення), конкретно не зазначила нормативно-правовий акт (його статтю, частину, пункт, абзац) норми якого порушені, у постанові вийшла за межі обвинувачення у правопорушенні виявленого й відображеного в протоколі. Приписи ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, за якою позивача пригнуто до адміністративної відповідальності, передбачають відповідальність громадян та посадових осіб за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Вказана норма є загальною за змістом, оскільки її диспозиція є бланкетною (тобто котра, не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи тільки частину із них, відсилає до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність). А відтак, компетентна особа повинна в протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності у зрозумілій формі зазначити в чому конкретно полягало порушення ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Зокрема, у протоколі необхідно було вказати як назву нормативного акту, його статтю, частину статті тощо, так і викласти зміст певної норми, вимоги якої порушила винна особа, а також зазначити форму її вини. Такі ж самі вимоги закон висуває й до складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Вимога закону щодо обов`язкового зазначення нормативного акта, який особа порушила, спрямована на забезпечення законності рішень, які приймаються, та виключає двозначність тлумачення складу адміністративного діяння, за вчинення якого на винну особу накладається адміністративне стягнення. Проте, формулювання обвинувачення посадової особи військового комісаріату ОСОБА_2 , як у протоколі так і в постанові в такій загальній формі не відображає конкретної суті дій чи бездіяльності ОСОБА_1 , оскільки вони не містять усіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, зокрема змісту норм відповідного закону, в порушенні яких він обвинувачується, необхідних для вирішення справи. Разом з тим, виходячи з специфіки положень КУпАП, саме посадова особа військового комісаріату має право складати протокол за ч. 2 ст.210-1 КУпАП, попередньо визначившись в порушенні особою-правопорушником конкретних положень законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, обов`язково їх зазначивши, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП. Окрім цього, неприпустимо змінювати в сторону збільшення формулювання суті правопорушення (обвинувачення) яке викладено в постанові із тим, яке було виявлено під час складання протоколу й у ньому відображено, оскільки це істотно погіршує становище особи котра притягується до відповідальності та розглядається, як порушення права на захист через те, що особа позбавлена можливості знати від якого звинувачення їй захищатися. Більше того, не у повному обсязі під час адміністративного провадження досліджена сама подія правопорушення, зокрема спосіб, місце та час вчинення правопорушення, оскільки про такі обовязкові елементи події адміністративного проступку, ні в протоколі ні в постанові не відображені. Відповідно до п."а" ч. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції (п.55 рішення у справі "Гурепко проти України"; п.21 рішення у справі "Надточій проти України"). Отже, виходячи з вимог Конвенції, прецедентної практики Європейського суду та положень КУпАП, формулювання неконкретного обвинувачення в адміністративній справі розглядається, як порушення вимог Конвенції. Окрім цього судом з метою обєктивного розгляду справи перевірено й доводи відповідача, якими останній обґрунтував своє заперечення й прийшов до висновку, що вони не відповідають фактичним обставинам. Окрім цього, у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності №57 від 17.04.2018, передбачено, що однією з підстав притягнення до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 є неналежне виконання позивачем, як сільським головою с. Городківкаи розпорядження РДА №337/11від 20.02.2018. Частиною третьою статті 34 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що в сільській місцевості, а також у містах і селищах, де відсутні військові комісаріати, персонально-первинний облік військовозобов`язаних та призовників за місцем їх проживання здійснюють органи місцевого самоврядування. Як встановлено в судовому засіданні, розпорядженням Голови Городківської сільської ради, секретаря цієї ради Лєсної Л.А., призначено відповідальною посадовою особою за ведення військово-облікової роботи на території сільської ради. Відповідно до ст. 50 вищевказаного Закону, секретар сільської, ради працює в раді на постійній основі та вирішує за дорученням сільського голови або відповідної ради питання, пов`язані з діяльністю ради та її органів, а у випадку, передбаченому частиною першою статті 42 цього Закону, здійснює повноваження сільського голови. Отже, як випливає із матеріалів справи та законодавчих приписів, позивач не є відповідальним за роботу по веденню обліку військовозобов`язаних та призовників, оскільки цю роботу в Городківській сільській раді виконує інша посадова особа, а відтак позивач не може нести відповідальність за порушення правил ведення військового обліку. Відповідно до вимог ст. 235 КУпАП, військові комісари розглядають справи про адміністративні правопорушення і мають право накладати адміністративні стягнення, передбачені статтями 210,210-1, 211-211-6 КУпАП. За приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, чого в даному випадку дотримано не було. Реалізуючи свої повноваження в конкретній сфері, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача ознак правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КпАП, а тому позов є підставним й підлягає до задоволення. На підставі наведеного, керуючись ст. ст.9,11,71,159,163,167, 247 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковника ОСОБА_2 про скасування постанови № 57 від 17.04.2018 по справі про адміністративні правопорушення - задовольнити. Визнати незаконною та скасувати постанову Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковника ОСОБА_2 № 57 від 17.04.2018 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП у вигляді накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: