Справа № 522/4411/19
Суддя: Єршова Л. С.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4411/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання - Радзімовської Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області 18.03.2018 року звернулось до суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення за межі території України.

В обґрунтування позову зазначено, що в результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - проживання без документів на право проживання в Україні.

Зі слів громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 він прибув на територію України у 2014 році нелегальним шляхом.

На даний час громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

21.01.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 19.02.2019 р.

У визначений термін громадянин ОСОБА_1 з території України не виїхав.

21.01.2019 р. за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005112 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 21.01.2019 ПН МОД № 005112 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Проте, відповідач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Відповідно до наказу від 10.07.2017 р. № 127 стосовно відповідача було прийнято рішення про відмову в прийнятті заяви для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідач оскаржив його у судовому порядку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 р. по справі № 815/3141/18 позовну заяву було повернуто позивачу.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідачем було подано апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2018 р. у задоволені апеляційної скарги було відмовлено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідачем було подано касаційну скаргу.

Проте, 08.01.2019 р. ухвалою Верховного суду було відмовлено у відкритті касаційного провадження по справі № 815/3141/18.

На думку позивача, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 18.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 18.03.2019 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов визнав.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що в результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - проживання без документів на право проживання в Україні.

Зі слів громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 він прибув на територію України у 2014 році нелегальним шляхом.

На даний час громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

21.01.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 19.02.2019 р.

У визначений термін громадянин ОСОБА_1 з території України не виїхав.

21.01.2019 р. за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005112 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 21.01.2019 ПН МОД № 005112 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Проте, відповідач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до наказу від 10.07.2017 р. № 127 стосовно відповідача було прийнято рішення про відмову в прийнятті заяви для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідач оскаржив його у судовому порядку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 р. по справі № 815/3141/18 позовну заяву було повернуто позивачу.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідачем було подано апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2018 р. у задоволені апеляційної скарги було відмовлено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідачем було подано касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного суду від 08.01.2019 р. було відмовлено у відкритті касаційного провадження по справі № 815/3141/18.

Як встановлено судом, відповідач добровільно рішення позивача не виконав та у встановлений строк з країни не виїхав.

Так, частиною 3 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон) передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 15 ст. 4 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

За змістом пункту 2 ст. 25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Так, зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ст. 26 вказаного вище Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону №3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Крім того, вказана вище норма щодо строку передбачена й Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією ДПС, Службою безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за №806/21119 (надалі - Інструкція), (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Так, згідно з п.2.1 Інструкції, у рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець повинен виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення, а іноземець зобов`язаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Враховуючи вищенаведені правові норми статей 26 і 30 Закону №3773-VI, примусовому видворенню передують дві обставини, а саме: 1) прийняття рішення про примусове повернення, яке відповідає усім вимогам чинного законодавства та встановленій формі; 2) ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Крім того, суд враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

При цьому, суд враховує також ту обставину, що наказом від 10.07.2017 р. № 127 стосовно відповідача було прийнято рішення про відмову в прийнятті заяви для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке в судовому порядку не скасовано.

Крім того, відповідно до п.30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності та приймаючи до уваги наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування на території України, не виконання відповідачем рішення про примусове повернення, які визначені ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також не бажання залишати територію України, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про примусове видворення відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23-25, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Коморських Островів, про примусове видворення за межі території України, - задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 18 березня 2019 року.

Суддя Л.С. Єршова