Справа № 620/564/19
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/564/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Єгунової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Кравченка С.В., Мороз О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби та просить: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № А102000/2018/000098/2 від 29.12.2018 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА102230/2018/00195.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, відповідач діяв в порушення порядку визначення митної вартості транспортного засобу, визначеного ст., ст. 49 - 57 Митного кодексу України. При цьому безпідставно та не обгрунтовано застосував другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товару.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву, що приєднаний до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

27.12.2018 ОСОБА_4 до митниці була подана митна декларація (далі - МД) № ПА102230/2018/632490 та задекларовано товар «Автомобіль легковий - 1 шт.: марка "RENAULT", модель "Кango"; номер кузова НОМЕР_1; номер шасі - немає даних; кількість місць для сидіння, включаючи сидіння водія - 5, кількість дверей - 5; призначення - пасажирський; тип двигуна - бензиновий, робочий об'єм циліндрів двигуна 1598 смЗ (70 кВт); відповідає екологічним нормам рівня "ЄВРО-3"; номер двигуна - немає даних; колісна формула 4x2; бувший у використанні; тип кузова - універсал; дата першої реєстрації 27.10.2004; календарний рік виготовлення 2004; модельний рік 2004; колір синій; торговельна марка «RENAULT», Виробник: "RENAULT SAS" - FR(Франція), Країна виробництва - РК(Франція).»

Разом з МД декларантом до митного оформлення були надані наступні документи:

- рахунок-фактура без перекладу;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 25.12.2018 № ІІА205010/2018/118988;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- паспорт громадянина України;

Відповідно до МД заявлено митну вартість спірного автомобіля у розмірі 800,00 CHF.

Як передбачає ст. 337 Митного кодексу України (далі - МКУ), під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуальна перевірка документів та відомостей, які подані до митного оформлення, в тому числі із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками (наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 597 «Про затвердження Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками в митній службі України», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 882/21194).

Відповідно до частини 1 ст. 320 МКУ на підставі результатів застосування системи управління ризиками (АСАУР) митницями (митними постами) при митному оформленні обираються форми та обсяги контролю, достатні для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України. При цьому, згідно ст. 54 МКУ органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності визначення митної вартості товарів.

По даній митній декларації по АСАУР в напрямку визначення митної вартості було згенеровано контроль 105-2: Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов'язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1, валюта- ЕUR, вартість- 2722,00.

27.12.2018 посадовою особою митниці декларанту було направлене електронне повідомлення про надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме:

- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- інші платіжні документи, шо підтверджують вартість оцінюваного транспортного засобу та містять реквізити, необхідні для ідентифікації такого транспортного засобу;

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку транспортного засобу;

- копію митної декларації країни експорту;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) продавця транспортного засобу.

Декларант додатково подав відповідачу висновок експерта-автотоварознавця № 470 від 27 грудня 2018 року (а.с. 25-28).

Документів вказаних у вимозі про надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість позивач відповідачу не подав.

Висновок експерта-автотоварознавця у позивача не вимагався.

З цього слідує, що витребуваних у позивача додаткових документів, для підтвердження митної вартості, останнім не подавалось, про що він повідомив відповідача листом від 28.12.2018.

29.12.2018 митницею прийнято рішення № ІІА102000/2018/000098/2 про коригування митної вартості спірного автомобіля та скориговано митну вартість до 2722,00 ЕUR.

На підставі вказаного рішення 29.12.2018 митницею відмовлено декларанту у митному оформленні (випуску) спірного товару, про що оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі - картка відмови) № НА 102230/2018/00195.

У зв'язку з цим 29.12.2018 декларантом до митного оформлення подана нова МД №НА102230/18/632628.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 49-50 МКУ митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів, застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України, ведення митної статистики, розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно частини 1 ст. 51 МКУ митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Як передбачає частина 2 ст. 52 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або надання органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 54 МКУ орган доходів і зборів під час проведення митного контролю та митного оформлення здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 57 частини першої ст. 4 МКУ товари - це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередач.

Тобто транспортний засіб особистого користування належить до товарів.

Розділом XII Митного кодексу України регулюються умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності.

Відповідно до вимог частин 1 та 3 ст. 368 МКУ для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

Згідно частини 4 ст. 368 МКУ у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог МКУ.

Самостійне визначення ціни повинно ґрунтуватися на умовах та застереженнях Розділу III «Митна вартість товарів та методи її визначення» МКУ. При цьому, варто зазначити, що норми Розділу III МКУ застосовуються митницею лише після встановлення неможливості прийняти заявлену фактурну вартість товару для цілей оподаткування.

З огляду на те, шо фізичною особою не було надано до митного оформлення документів, які б підтверджували фактурну вартість товару, зокрема, касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів, митницею вартість транспортного засобу визначалась самостійно.

Щодо поданих позивачем до митного оформлення документів, суд зазначає наступне.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості під час проведення митного контролю і митного оформлення спірного товару митницею здійснений аналіз ринку країн Європи, що не суперечить пункту 7.53 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.03 № 142/5/2092, зареєстрована у Міністерстві юстиції України від 28.11.2003 за № 1074/8395.

Враховуючи дані інформаційного ресурсу системи оцінки транспортних засобів SchwakeNet за ідентифікаційним кодом транспортного засобу НОМЕР_1 з урахуванням показника одометру автомобіля (відповідно до акту митного огляду від 25.12.2018 № UA205010/2018/118988), у відповідача обгрунтовано виникли сумніви в достовірності заявленого рівня митної вартості.

Керуючись частиною 4 ст. 368 МКУ, відповідач самостійно визначив митну вартість відповідно до вимог Розділу III МКУ, а саме: митну вартість скориговано відповідно до інформаційного ресурсу системи оцінки транспортних засобів SchwakeNet за ідентифікаційним кодом транспортного засобу НОМЕР_1.

Митну оцінку транспортного засобу було здійснено із застосуванням резервного методу.

Щодо правових підстав для застосування основного та другорядних методів визначення митної вартості суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 51 МКУ митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Так, згідно з положеннями глави 9 МКУ, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 57 Кодексу, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні, зокрема, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МКУ). Відповідно до ч. 3 ст. 58 МКУ, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої ст. 57 цього Кодексу. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МКУ).

При цьому суд зазначає, що згідно частини 2 ст. 58 МКУ метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Оскільки декларантом в порушення вимог частини 21 ст. 58 МКУ документально не підтверджено вартісні показники складових митної вартості, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовано правомірно.

Крім того, згідно частини 4 ст. 368 МКУ, у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог МКУ, тобто вже з застосуванням другорядних методів.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у ст. 59 МКУ. При цьому, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо ідентичних товарів не застосовано, так як відсутня можливість ідентифікувати товари, що оцінюються щ всіма ознаками ідентичних товарів.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. ст. 58 і 59 МКУ за митну вартість береться вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовано, так як відсутня можливість ідентифікувати товари, що оцінюються, за ознаками подібних (аналогічних) товарів: якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; країна виробництва; виробник.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень ст. ст. 58 - 61 МКУ, їх митна вартість визначається згідно з положеннями ст. 62 Кодексу на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування цієї статті та ст. 63 цього Кодексу може бути зворотною. У разі якщо оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортні товари продаються (відчужуються) на митній території України у незмінному стані, для визначення митної вартості товарів за цим методом за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільших загальних кількостях покупцю, який не є пов'язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів, за умови вирахування, якщо вони можуть бути виділені, таких компонентів: 1) витрат на виплату комісійних, що звичайно сплачуються або підлягають сплаті, чи звичайних торговельних надбавок, які робляться для одержання прибутку та покриття загальних витрат у зв'язку з продажем на митній території України товарів того ж класу та виду; 2) звичайних витрат, понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, та інших пов'язаних з такими операціями витрат; 3) сум податків, шо підлягають сплаті в Україні у зв'язку з ввезенням (імпортом) чи продажем (відчуженням) товарів.

Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не застосовано, так як відсутня ціна одиниці товару, за якою найбільша партія оцінюваних товарів продавалася б на території України.

Для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум: 1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються; 2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; 3) загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не застосовано, так як відсутня ціна за одиницю оцінюваних товарів в країні виробника.

При цьому четвертий та п'ятий методи, за своєю правовою природою, взагалі не можуть застосовуватись при визначенні митної вартості товарів, що переміщуються фізичними особами, та і ст. 368 МКУ не передбачає їх застосування в такому разі.

У зв'язку з відсутністю можливості застосування попередніх методів, при здійсненні митної оцінки відповідачем правомірно був застосований резервний метод.

Щодо джерел інформації для здійснення відповідачем коригування митної вартості, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 54 МКУ за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів з урахуванням аналізу поданих до митного оформлення документів та вибраного методу визначення митної вартості товарів, посадова особа митниці може визнати заявлену декларантом митну вартість чи прийняти письмове рішення про її коригування відповідно до ст. 55 МКУ.

Оскільки Позивачем цінова інформація не була надана, тому митницею прийняте рішення про коригування митної вартості спірного товару, заявленого до митного оформлення, та винесене відповідне рішення.

Відповідно до пункту 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 № 689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації, зокрема:

- спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому

ринку;

- інформація, отримана з мережі Інтернет.

До спеціалізованих видань належить і електронний інформаційний ресурс системи оцінки транспортних засобів SchwakeNet, на яке йдеться посилання в пункті 7.53 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.03 № 142/5/2092, зареєстрована у Міністерстві юстиції України від 28.11.2003 за № 1074/8395.

В позовній заяві позивач зазначає, що інформація з програмного ресурсу SchwakeNet є висновком про якісні та вартісні характеристики товару, однак не вказує згідно якої норми законодавства він прийшов до такого висновку.

Отже, електронний інформаційний ресурс системи оцінки транспортних засобів SchwakeNet є спеціалізованим виданням, а не висновком про якісні та вартісні характеристики товару, як зазначив у позовній заяві позивач.

Щодо випуску товарів під гарантійні зобов'язання, суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 7, ч. 8, ч. 9 ст. 55 МКУ у випадку незгоди декларанта з рішенням про коригування заявленої митної вартості товару або неможливості надати додаткові документи за зверненням декларанта або уповноваженої особи митницею здійснюється випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів під гарантії, строк яких не перевищує 90 днів.

Протягом 80 днів з дня випуску товару у вільний обіг декларант може подати додаткові документи щодо підтвердження заявленої митної вартості товару, які митниця зобов'язана розглянути і прийняти рішення щодо скасування рішення про коригування митної вартості товару або надати обґрунтовану відмову.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митниця розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

За зверненням декларанта спірні товари випущені у вільний обіг згідно ч. 7 ст. 55 МКУ шляхом надання гарантій.

Слід зазначити, шо причиною митного оформлення товару під гарантійні зобов'язання є незгода із визначеною (скоригованою) митним органом митною вартістю товару, а метою такого митного оформлення є надання додаткових документів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.

Позивач скористався наданим йому правом щодо випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання з метою надання додаткових документів, які б підтверджували визначену ним за методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, митну вартість спірного товару.

Але до моменту розгляду справи судом, позивач не надав таких додаткових документів.

За зверненням декларанта спірний товар випущено у вільний обіг згідно частини 7 ст. 55 МКУ, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього кодексу.

Сума гарантійних зобов'язань становить 20 601,95 грн.

Щодо посилання позивача на не дотримання відповідачем вимог ст. 53 МКУ, суд зазначає наступне.

Позивач у позові посилається лише на норми розділу III МКУ, але при цьому не враховує, що в даному випадку митне оформлення проводилось громадянином, а не суб'єктом підприємницької діяльності, тому необхідно враховувати особливості, визначені розділом XII МКУ «Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами».

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 368 МКУ документами, що підтверджують заявлену вартість автомобіля є касові або товарні чеки.

Таких документів позивач до митниці не надавав. Не надання таких документів як раз і викликало обгрунтований сумнів відповідача у достовірності заявленої позивачем вартості автомобіля.

Крім того, частини І та 2 статті 53 Митного кодексу України не застосовуються у відношенні громадян (фізичних осіб). У відношенні громадян (фізичних осіб) застосовується стаття 368 МКУ.

Отже, твердження позивача, щодо надання ним митниці всіх необхідних документів для підтвердження митної вартості автомобіля є не обгрунтованими, оскільки позивач, в обгрунтування своїх позовних вимог помилково посилається на норми, якими встановлено перелік документів, якими підтверджується митна вартість товарів при переміщенні громадянами та суб'єктами підприємницької діяльності.

Саме з огляду на не підтвердження вартості громадянином, митниця, виконуючи свій безпосередній обов'язок, змушена була визначати митну вартість автомобіля самостійно, для чого запитала у декларанта додаткові документи, провівши з ним консультацію, та виходячи з джерел інформації, які були в розпорядженні митниці визначила митну вартість автомобіля.

Зважаючи на наведене вище судом встановлено, що приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів № А102000/2018/000098/2 від 29.12.2018 та виносячи картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА102230/2018/00195, відповідач діяв вмотивовано, в межах своєї компетенції та правомірно.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для визнання їх протиправними і скасування.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18 березня 2019 року.

Суддя С.Л. Клопот