Справа № 826/5677/16
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5677/16 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року (прийнятого в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" про:

- визнання протиправним рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині визнання нікчемною транзакцію (операцію) від 19.02.2015 з перерахунку коштів в сумі 200 000, 00 грн. на поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 від юридичної особи ПрАТ «УПСК», що була здійснена з призначенням платежу «Позика згідно Договору № 54 від 19.02.2015 без ПДВ», відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».;

- зобов'язання Уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3, як вкладника ПАТ «Дельта Банк», якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського рахунку № 021-28803-190215 від 19 лютого 2015 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року позов задоволено.

На зазначене рішення суду першої інстанції Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що позивач є такою особою, яка не набула права на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки переказ коштів на відкритий позивачем рахунок було здійснено в період, коли платежі за межі Банку фактично не здійснювалися або здійснювалися вибірково, та були вчинені фактично не з метою вказаною в призначені платежу, а з метою отримання коштів через фізичних осіб-отримувачів переказів (за рахунок виплат таким фізичним особам коштів Фондом), та без фактичного надходження коштів до Банку.

До Київського апеляційного адміністративного суду 20.04.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", у якому вона зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Крім того, 20.04.2018 до Київського апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", у якому зазначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб погоджується з обставинами, викладеними в даній апеляційній скарзі та вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому має бути скасоване.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року провадження у справі №826/5677/16 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справах №804/15159/15 та 826/1476/15.

26 листопада 2018 року, враховуючи, що що обставини, які слугували підставою для зупинення провадження у справі усунуті, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду провадження у справі №826/5677/16 поновлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії прийнято до провадження судді Шостого апеляційного адміністративного суду Губської О.А. та призначити справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 березня 2019 року.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно із ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив наступні обставини, які учасниками процесу не оскаржуються.

19 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» (далі - Банк) та ОСОБА_3 (далі - Клієнт) укладено Договір № 021-28803-190215 банківського рахунку фізичної особи, за умовами якого Банк відповідно до вимог чинного законодавства України, наданого Клієнтом пакету документів, відкриває Клієнту поточний рахунок НОМЕР_1, та здійснює банківське обслуговування Клієнта, у відповідності до вимог чинного законодавства України, цього Договору та Положень Правил, згідно встановленому та діючому Тарифному пакету Транзакційний рахунок Debit, що оприлюднений на сайті Delta Premier за адресою: www.deltapremier.ua (далі - Тарифи).

У той же час, 19 лютого 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК», Позикодавець) та ОСОБА_3 (далі - Позичальник) укладено Договір безпроцентної цільової позики (поворотної фінансової допомоги) № 54, за умовами якого Позикодавець зобов'язується надати Позичальнику безпроцентну цільову позику (поворотну фінансову допомогу), а останній зобов'язується використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений Договором термін.

Мета надання позики Позичальнику: будівництво та облаштування житла (п. 2 Договору).

Відповідно до п. 4, 5 Договору сума позики за цим Договором становить 200 000,00 (Двісті тисяч гривень) 00 копійок. Позикодавець зобов'язаний надати позику протягом 3 трьох днів з моменту підписання Договору. Позика надається шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника відкритого у АТ «Дельта Банк» (м. Київ») № р/р НОМЕР_1.

Термін, на який надається позика Позичальнику, складає один рік, з моменту надання позики. Цей строк може бути продовжений за згодою Сторін (п. 6 Договору).

19.02.2015 року на рахунок позивача НОМЕР_1 перераховано суму у розмірі 200 000, 00 грн. з призначенням платежу «позика згідно договору № 54 від 19.02.2015 року, без ПДВ».

Постановою Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» від 02 березня 2015 року № 150, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» № 51, згідно з яким з 03 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича. Тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно.

В подальшому, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» від 08.04.2015 № 71 в ПАТ «Дельта Банк» тимчасову адміністрацію запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» від 03.08.2015 № 147 строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 включно.

Листом № 9294/144 від 29.09.2015 року ОСОБА_3 Тимчасовою адміністрацією ПАТ «Дельта Банк» повідомлено про нікчемність транзакції (операції) від 19.02.2015 року по перерахуванню коштів в сумі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень на її поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 від юридичної особи - клієнта Банку ПрАТ «УПСК», що була здійснена з призначенням платежу «Позика згідно договору №54 від 19.02.2015 без ПДВ», згідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від 02 жовтня 2015 року № 664, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 жовтня 2015 року прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» № 181, згідно з яким з 05 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»; уповноваженою особою Фонду на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича та останньому делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк».

28 грудня 2015 року Уповноваженою особою листом № 05-3194463 позивача повторно повідомлено про нікчемність транзакції (операції) від 19.02.2015 по перерахуванню коштів в сумі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень та зазначено, що його не включено до Переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вважаючи свої права на отримання гарантованої суми коштів за рахунок Фонду порушеними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд попередньої інстанції прийшов до висновку про неправомірність прийнятого відповідачем рішення, оформленого наказом від 18.09.2015 № 822 в частині визнання нікчемною транзакцію (операцію) від 19.02.2015 з перерахунку коштів в сумі 200 000.00 грн. на поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 від юридичної особи ПрАТ «УПСК», що була здійснена з призначенням платежу «Позика згідно Договору № 54 від 19.02.2015 без ПДВ», відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим вказаний наказ, в цій частині підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі за текстом - «Фонд») визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 р. № 4452-VI (надалі за текстом - «Закон № 4452-VI»).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 2 Закону № 4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 ч.1 ст.2 названого Закону визначено, що вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 ст.4 Закону № 4452-VI, визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно частини 1 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом (тут та надалі норми Закону № 4452-VI у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 27 Закону № 4452 регулюється порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Так, згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

За змістом частини 1 статті 35 Закону № 4452-VI тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

В силу вимог частини 2 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

У даній справі жодної із перелічених підстав для віднесення укладеного позивачем правочину до нікчемних відповідачем не доведено, а судом не встановлено.

Договір банківського рахунку від 19.02.2015 року № 021-28803-190215 не передбачає платежів чи передачі майна з метою надання переваги окремим кредиторам, а відтак посилання на пункт 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI є необґрунтованим.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на концепцію, яка вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

В розумінні ст.177 ЦК України грошові кошти позивача є об'єктом її майнових прав, а тому ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини та ст.41 Конституції України є непорушними до тих пір, поки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом.

Посилання в апеляційній скарзі Уповноваженої особи на те, що кошти на поточний рахунок позивача надійшли від третіх осіб обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки такі операції не заборонені законодавством.

Прийняття банком коштів від іншої особи може свідчити про порушення працівниками банківської установи внутрішніх нормативних актів банку, проте не має наслідком нікчемність укладеного правочину.

Помилковим є і посилання скаржника на те, що договір банківського рахунку був укладений у період дії заходів впливу.

Рішення Національного банку України про застосування заходів впливу не є загальновідомим, оскільки віднесено до банківської таємниці.

Відповідачем не надано будь-яких прийнятних та переконливих доказів на підтвердження того, що позивач знала чи повинна була знати про існування обмежень, застосованих до АТ «Дельта Банк».

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклад розміщено на рахунку в ПАТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому ОСОБА_3 підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI. При цьому відповідачем не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону №4452-VI.

Отже, позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов'язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_3,як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

При цьому судом апеляційної інстанції визнаються помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення, що оформлене наказом від 18.09.2015 року № 822 в частині визнання нікчемною транзакцію (операцію) від 19.02.2015 з перерахунку коштів в сумі 200 000, 00 грн. на поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 від юридичної особи ПАТ«Українська пожежно-страхова компанія», що була здійснена з призначенням платежу «Позика згідно Договору № 54 від 19.02.2015 р. без ПДВ», відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з огляду на наступне.

Згідно із частинами 1, 2, 10 статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ "КБ "УФС" із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Така позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, № 910/24198/16 від 16 травня 2018 року та №819/353/16 від 04 липня 2018 року.

Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи, а тому відсутні підстави для оскарження такого наказу у судовому порядку.

Вказана правова позиція була викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/8351/16-а.

Отже, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, що оформлене наказом від 18.09.2015 року № 822 в частині визнання нікчемною транзакцію (операцію) від 19.02.2015 з перерахунку коштів в сумі 200 000, 00 грн. на поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 від юридичної особи ПАТ«Українська пожежно-страхова компанія», що була здійснена з призначенням платежу «Позика згідно Договору № 54 від 19.02.2015 р. без ПДВ», відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», слід скасувати та закрити провадження в цій частині.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення першої інстанції повністю або частково і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених ст. 238 КАС України, а саме якщо справу не належить розглядами за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року (прийнятого в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, що оформлене наказом від 18.09.2015 № 822 в частині визнання нікчемною транзакцію (операцію) від 19.02.2015 з перерахунку коштів в сумі 200 000, 00 грн. на поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 від юридичної особи ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що була здійснена з призначенням платежу «Позика згідно Договору № 54 від 19.02.2015 без ПДВ», відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, що оформлене наказом від 18.09.2015 № 822 в частині визнання нікчемною транзакцію (операцію) від 19.02.2015 з перерахунку коштів в сумі 200 000, 00 грн. на поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 від юридичної особи ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що була здійснена з призначенням платежу «Позика згідно Договору № 54 від 19.02.2015 без ПДВ», відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - закрити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяО.М. Кузьмишина

СуддяО.Є. Пилипенко

Повне судове рішення складено 14.03.2019.