Справа № 620/4022/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4022/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.

Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області в якому просив суд:

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску № 237/25-01-53-06 від 02.11.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено інший, не належний йому код платника податків, а сума нарахованого та не сплаченого ним боргу, в порівнянні з розміром нарахованих штрафних санкцій, є неадекватною та не відповідає тяжкості вчиненого порушення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 по справі № 620/4022/18 та винести інше рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що на підтвердження правомірності прийнятого рішення та наявності у нього податкового боргу відповідач надав суду лише дані інтегрованої картки платника. Проте, позивач звертає увагу суду, що інтегровані картки платника було затверджено тільки в 2016 році, у той час як у рішенні про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску № 237/25-01-53-06 від 02.11.2018 року, вказано, що борг виник ще в квітні 2014 року.

При цьому, апелянт звертає увагу, що судом даної обставини не враховано, а також не витребувано первинні документи (його звіти за 2014 рік, акти прийому-передачі інформації чи звітності до новостворених в 2016 році інтегральних карток платників), на підставі яких, можна підтвердити виникнення у нього боргу ще в 2014 році.

Крім того, позивач також вважає, що допущена відповідачем при оформленні оскаржуваного рішення технічна помилка свідчить про його нікчемність та є підставою для скасування такого рішення, оскільки наявність даної помилки унеможливлює його виконання через неможливість правильно ідентифікувати боржника.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято в межах чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Просив суд апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року - без змін.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до суду не з'явився та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. В апеляційній скарзі просив суд здійснити апеляційний розгляд справи без його участі.

Представником відповідача було заявлено клопотання про апеляційний розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За наведених обставин, колегія суддів визнала за модливе здійснити апеляційний розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі даних інтегрованої картки платника податків відповідачем було встановлено несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період березень-квітень, вересень-грудень 2014 року, січень, червень-грудень 2015 року, січень-вересень 2016 року, січень-травень, липень-грудень 2017 року, січень-лютий 2018 року.

З огляду на зазначене, 02 листопада 2018 року контролюючим органом було прийнято рішення № 237/25-01-53-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а саме:

- за період з 01 травня 2014 року по 25 грудня 2014 року штраф у розмірі 10% своєчасно не сплачених сум, що становить 120,49 грн.,

- за період з 21 травня 2015 року по 26 березня 2018 року штраф у розмірі 20% своєчасно не сплачених сум, що становить 2622,00 грн.

Крім того, відповідачем було також нараховано пеню у розмірі 0,1% від суми недоїмки, що складає 75,92 грн.

Вказане рішення разом із детальним розрахунком штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску було отримано платником податків 07 листопада 2018 року.

16 листопада позивач звернувся зі скаргою до податкового органу у якій, зокрема зазначає, що основний борг - недоплата в розмірі 215,93 грн. виник внаслідок людської помилки та на момент цього звернення вказана заборгованість ним погашена.

Таким чином, як вбачається зі змісту вказаної скарги, а також позовної заяви, апеляційної скарги та інших матеріалів справи, позивачем фактично не заперечується несвоєчасне перерахування (несвоєчасна сплата) ним єдиного внеску, а також факт наявності у нього заборгованості по вказаному виду податку.

Водночас, вважаючи, вказане рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки у ньому не зазначено основної суми боргу, не правильно вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків, якому воно адресоване, та з огляду на те, що розмір штрафних санкцій є неспівмірним із сумою заборгованості, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням даних інтегрованої картки позивача, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв в межах своїх повноважень, обґрунтовано та правомірно. При цьому, вказав, що технічна помилка, допущена при оформленні податкового рішення, не може бути підставою для скасування рішення, яке по по суті є правильним.

За наведених обставин Чернігівський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до пункту другого ч. 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 1 розділу II Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 11.04.2016 № 441), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905 (далі - Порядок), страхувальники, крім зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу, а також страхувальники, зазначені в пунктах 2, 4 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у частині подання Звіту за таких осіб зобов'язані формувати та подавати до фіскальних органів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду. Звітним періодом є календарний місяць.

Відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник (п. 16 розділу II Порядку).

Згідно з ч. 5 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" сплата єдиного внеску здійснюється на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується у іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частина 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлює, що єдиний внесок сплачується за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті першому частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Статтею 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом (частина одинадцята).

Згідно з ч. 12 вказаної норми єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Нарахування штрафу і пені за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків передбачено статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Так, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина десята).

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі по тексту - Інструкція).

У відповідності до пунктів 1, 2 розділу VII Інструкції за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Пункт 4 Інструкції передбачає, що факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 5 Інструкції на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Документи, які є підставою для нарахування пені: документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк її сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком; рішення суду; документи, що підтверджують суму та дату погашення недоїмки за єдиним внеском, - виписки з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; корінець прибуткового документа про приймання установою банку платежів готівкою; звіт платника щодо нарахування єдиного внеску з від'ємним значенням; відомості або довідка (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; свідоцтво про смерть фізичної особи. Таким чином, а несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Таким чином, у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платників єдиного внеску накладається штраф, розрахунок якого здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня; при цьому факти порушень законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, оформлюються актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем фактично не оскаржуються дані розрахунку штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який є додатком до оскаржуваного рішення.

Разом з цим, апеляційна скарга позивача також не містить жодних заперечень останнього щодо даних інтегрованої картки платника податків, звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також платіжних доручень, на які послався суд першої інстанції приймаючи рішення у даній справі. Апеляційна скарга позивача містить лише його припущення щодо можливого внесення відповідачем недостовірних даних, яке не підтверджено жодними доказами.

Таким чином, з наведеного вбачається, що позивачем не оскаржується достовірність відповідних даних.

Щодо доводів апелянта відносно того, що судом першої інстанції не було витребувано первинні документи (його звіти за 2014 рік, акти прийому-передачі інформації чи звітності до новостворених в 2016 році інтегральних карток платників), на підставі яких, можна підтвердити виникнення у нього боргу ще в 2014 році, колегія суддів зазначає про таке.

Положеннями ч. 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами ч. 3-4 ст. 77 КАС встановлено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Тобто, з наведеного вбачається, що збирання доказів з власної ініціативи є правом, а не обов'язком суду.

Натомість, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов'язку доказування протилежного.

Разом з тим, доводи апелянта відносно того, що інтегровані картки платника було затверджено тільки в 2016 році не приймаються судом до уваги, оскільки Порядок ведення інтегрованої картки платника було визначено також Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, який затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України 05.12.2013 № 765.

Пунктом 1 розділу ІІ вказаного порядку передбачено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Таким чином, твердження апелянта, що інтегровані картки платника було затверджено тільки в 2016 році є безпідставними.

Крім того, безпідставним є і посилання апелянта про те, що допущена відповідачем при оформленні оскаржуваного рішення технічна помилка свідчить про його нікчемність та є підставою для скасування такого рішення, оскільки наявність даної помилки унеможливлює його виконання через неможливість правильно ідентифікувати боржника.

Зокрема, колегія суддів зазначає, що відсутність можливості виконати дане рішення не вплине на права та обов'язки платника податків та само по собі не призведе до настання негативних наслідків для позивача.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у рішенні від 06.08.2018 № 802/1198/16-а, відповідно до якої "..Технічна помилка, допущена при оформленні податкового повідомлення- рішення, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення...".

Таким чином, колегією суддів встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправні дії суб'єкта владних повноважень або протиправність прийнятих ним рішень. Не встановлено судом відповідних обставин і в ході розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із правовою позицією суду першої інстанції, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

У свою чергу, вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції та не спростовують зазначених вище висновків суду попередньої інстанції, а також не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий судя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

О.А. Губська

Повний текст постанови виготовлено 18 березня 2019 року